Справа № 0440/5461/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2018 року Справа № 0440/5461/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укрремелектромаш» до ОСОБА_5 управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
18 липня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Укрремелектромаш» до ОСОБА_5 управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне:
- позивач не погоджується з вищезазначеним податковим-повідомленням рішенням, так як вважає його таким, що винесене в супереч вимогам норм Податкового кодексу України;
- в обґрунтування висновків порушення позивачем податкового законодавства, відповідачем було зазначено здійснення з боку ТОВ «Укрремелектромаш» безпідставного оформлення нереальної господарської операції з ТОВ БК «Гранд Білдінг» з постачання товарів (робіт, послуг) і неправомірно складені первинні документи, інформація з яких перенесена до обігових реєстрів всупереч вимог чинного законодавства України;
- в якості єдиного доказу висновків щодо безпідставного оформлення нереальної господарської операції з ТОВ БК «Гранд Білдінг» відповідачем здійснено посилання па вирок Галицького районного суду м. Львова від 27.07.2015 року, яким ОСОБА_6 1.Б. визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст.205, ч.1 ст. 306 КК України, а саме у вчиненні фіктивного підприємництва, що відображено в придбанні фіктивних суб'єктів підприємницької діяльності ТОВ БК «Гранд Білдінг» з метою покриття незаконної діяльності та здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, а саме надання іншим суб'єктам підприємницької діяльності незаконних послуг по ухиленню від сплати податків, шляхом заниження сум податкових зобов'язань, незаконного переведення безготівкових коштів у готівку, складанні та видачі неправдивих офіційних документів, шляхом використання таких фіктивних підприємств протягом другої половини 2013 та першої половини 2014 років;
- всі господарські операції, здійснені між ТОВ «Укрремелектромаш» та ТОВ БК «Гранд Білдінг» являлися реальними, переслідували на меті придбання відповідних товарів, для подальшого їх використанні в господарській діяльності. Господарські операції були підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків;
- при проведенні перевірки відповідачем не здійснено належну перевірку вищезазначених звітностей, що вплинуло на прийняття хибного рішення;
- відповідачем не враховано, що господарські операції між ТОВ «Укрремелектромаш» та ТОВ БК «Гранд Білдінг» були підтверджені належним чином складеними первинними документами, а головне їх результатом стало отримання позивачем у власність реального обладнання, яке перебуває у позивача і в теперішній час;
- за перевірений відповідачем період, між ТОВ «Укрремелектромаш» (в якості Покупця) та ТОВ БК «Гранд Білдінг» (в якості Продавця) було укладено Договір №36/02 від 05.02.2014 року, згідно якого продавець зобов'язався поставити обладнання, згідно специфікації, а саме: прес гідравлічний, піскоструменевий апарат, автотрансформатор, тельфер електричний, міні мийку;
- в подальшому в період з 12.02.2014 року по 31.03.2014 року умови договору були в повному обсязі сторонами виконані, та ТОВ «Укрремелектромаш» отримано у власність товар згідно договору;
- факт поставки товару відбувся у наступні дати та підтверджений відповідними первинними документами;
- крім вищезазначених господарських операцій, попередньо 06.01.2014 року та 03.02.2014 року, ТОВ БК «Гранд Білдінг» в якості продавця поставило на адрес) ТОВ «Укрремелектромаш» окремий перелік товарів, прийняття яких було, відповідно зазначеним датам, підтверджено видатковою накладною №213 та №610;
- вищезазначений перелік первинних документів, під час проведення документальної позапланової перевірки, позивачем направлявся на адресу відповідача 11.01.2018 року листом № 2, однак при винесенні оскаржуваного рішення документа враховані взагалі не були, а в супереч фактичним обставинам в акті перевірки взагалі було зазначено, що «До перевірки підприємством не надано жодних бухгалтерських та первинних документів»;
- відповідач, при винесенні оскаржуваного рішення у зазначеній частині, проігнорував той факт, що придбане у ТОВ БК «Гранд Білдінг» вищезазначене обладнання позивачем до теперішнього часу взагалі не використовувалося у господарській діяльності, в експлуатацію не вводилося, та як наслідок жодні амортизаційні витрати на нього не нараховувалися, що виключає необхідність нарахування податку на прибуток;
- придбане у ТОВ БК «Гранд Білдінг» обладнання Позивач мав намір використовувати у господарській діяльності, яку планував здійснювати на території м. Керч, АР Крим, Україна, за адресою: вул. Толстого б. 101;
- з причин, які не залежали від волі позивача, а саме в зв'язку з окупацією вказаної території Російською Федерацією, господарська діяльність Позивача у вказаній місцевості була припинена, що і стало причиною не введення обладнання в експлуатацію;
- після отримання Акту перевірки, позивачем на адресу відповідача направлялось відповідне заперечення, де зокрема зверталася увага контролюючого органу, що інформація, викладена на сторінці 6 Акту перевірки, про те що придбані товари у ТОВ БК «Гранд Білдінг» було відображено у Звіті про фінансові результати за 2014 рік по рядку 2050 на загальну суму 126895.75 гри. являється виключно припущенням, так як взагалі не ґрунтувалася на документах первинного обліку;
- як під час розгляду заперечення до акту перевірки так і під час розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення, зазначена позивачем інформація залишена відповідачем поза увагою;
- на теперішній час вищезазначене придбане у ТОВ БК «Гранд Білдінг» обладнання зберігається на складі позивача, не використовується у виробничій діяльності, що підтверджується даними інвентаризаційного опису основного складу, складу станом на 29.12.2017 року;
- під час проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, відповідач мав можливість достеменно встановити факт використання придбаного позивачем обладнання на підставі відповідних документів, і як наслідок встановити факт не введення обладнання в експлуатацію, тобто не використання його господарській діяльності;
- сам факт не введення у експлуатацію обладнання, а відтак і не нарахування відносно нього амортизаційних витрат, виключає можливість висновків про необхідність донарахування податку на прибуток, навіть незважаючи на обставини та джерело придбання обладнання;
- позивач вважає доведеним факт безпідставного нарахування відповідачем податкового зобов'язання з податку па прибуток підприємств та застосування штрафних санкцій, так як факт допущеного порушення податкового законодавства з боку відповідача фактично доведено не було.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду у судовому засіданні 10 серпня 2018 року о 13:00 год.
10 серпня 2018 року від представника відповідача у судовому засіданні до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на таке:
- ТОВ «Укрремелектромаш» задекларовано взаємовідносини з ТОВ БК «Гранд Білдінг» за період січень-березень 2014 року;
- відповідно до матеріалів перевірки, контролюючим органом отримано вирок Галицького районного суду м.Львова від 28.10.2015, яким громадянина ОСОБА_6, визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205, ч.1 ст.366 КК України, а саме: у вчиненні фіктивного підприємництва, що відображено у придбанні фіктивних субєктів підприємницької діяльності, у тому числі і ТОВ БК «Гранд Білдінг»;
- наведена у вироку Галицького районного суду м.Львова інформація дала підстави контролюючому органу для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентами, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум витрат є протиправним;
- ТОВ БК «Гранд Білдінг» при укладанні з ТОВ «Укрремелектромаш» договорів на придбання товару не мало підтверджень ділової репутації, гарантій виконання зобовязань, необхідних ресурсів та відповідного досвіду, та інших ознак комерційної привабливості для обрання ТОВ «Укрремелектромаш» саме цього контрагента;
- податковим органом встановлено відсутність належної обачності при виборі контрагента ТОВ БК «Гранд Білдінг», що є ознакою штучного характеру оформленого договору, мета укладання якого формування документообігу по нереальній господарській операції.
10 серпня 2018 року у звязку з відсутність відомостей про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання та неявкою представника позивача судом відкладено розгляд справи до 10 вересня 2018 року о 15:00 год.
10 вересня 2018 року у судовому засіданні від представника позивача надійшли до додаткові докази у справі, а також представник позивача зазначив, що письмово відповідь на відзив подавати не буде.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року ухвалено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 01 жовтня 2018 року о 14:00 год.
01 жовтня 2018 року з метою надання додаткових доказів у справі сторонами судом було оголошено перерву в підготовчому судовому засідання до 08 жовтня 2018 року о 12:45 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та за письмовими згодами учасників справи розпочато судовий розгляд по суті у цей самий день одразу після закінчення підготовчого судового засідання.
08 жовтня 2018 року у судовому засіданні представники сторін підтримали раніше обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
В Акті перевірки від 19.01.2018 року №1708/04-36-14-22/38200215 контролюючим органом було зроблено висновок про порушення ТОВ «Укрремелектромаш»:
- суму грошових зобовязань з податку на додану вартість не буде збільшено через обмеження, визначені п.102. ст. 102 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями).
Не погодившись із висновками вищезазначеного акту, ТОВ «Укрремелектромаш» направило на адресу начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області заперечення на акт від 06.02.2018 року №5 (а.с.21-22).
Не погодившись із наведеним податковим повідомленням-рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Укрремелектромаш» звернулось до Державної фіскальної служби України із скаргою від 16.03.2018 року №16 (а.с.29).
Рішенням Державної фіскальної служби України від 11.04.2018 року №12596/6/99-99-11-01-02-25 строк розгляду скарги продовжено до 20.05.2018 року (включно) (а.с.32).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 21.05.2018 року №17454/6/99-99-11-01-02-25 скаргу ТОВ «Укрремелектромаш» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 23.02.2018 року № без змін (а.с.89-90).

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями товариство з обмеженою відповідальністю «Укрремелектромаш» звернулось до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам.и України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції на час здійснення господарських відносин між позивачем та ТОВ БК «Гранд Білдінг») визначено, що витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником);

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають:

- собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

- витрати банківських установ, до яких відносяться:

а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг);

є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна;

ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

За положеннями пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

З вищенаведених правових норм вбачається, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (тут і далі в редакції на час здійснення господарських відносин між позивачем та ТОВ БК «Гранд Білдінг») первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається зі змісту акту перевірки (з урахуванням виплавлених листом від 20.02.2018 року №77766/10/04-36-14-09 технічних помилок), висновки щодо порушення ТОВ «Укрремелктромаш» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на фактичне здійснення позивачем безпідставного оформлення нереальної господарської операції з ТОВ БК «Гранд Білдінг» () з постачання товарів (робіт, послуг) і неправомірне складення первинних документів.

Так, між ТОВ «Укрремелектромаш» (Покупець) та ТОВ БК «Гранд Білдінг» (Продавець) було укладено Договір №36/02 від 05.02.2014 року, згідно пункту 1.1 якого та Специфікації №1 до Договору Продавець зобовязується поставити (передати у власність) Покупцю належне Продавцю обладнання (товар), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити Товар загальною вартістю 145 960,00 грн., у тому числі ПДВ 24 326,67 грн., а саме:

- прес гідравлічний 1 шт. 46 000,00 грн. (вартість товару з ПДВ);

- піскоструменевий апарат 1 шт. 17 000,00 грн. (вартість товару з ПДВ);

- автотрансформатор 1 шт. 13 000,00 грн. (вартість товару з ПДВ);

- тельфер електричний 2 шт. 63 960,00 грн. (вартість товару з ПДВ);

- мінімийка 1 шт. 6 000,00 грн. (вартість товару з ПДВ) (а.с.43-44).

На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи було надано видаткові накладні від 12.02.2014 року №635, від 17.02.2014 року №650, від 28.03.2014 року №915, від 31.03.2014 року №918 та рахунку на оплату від 12.02.2014 року №635, від 17.02.2014 року №650, від 28.03.2014 року №915, від 31.03.2014 року №918.

Окрім цього, позивачем зазначено, що 06.01.2014 року та 03.02.2014 року ТОВ БК «Гранд Білдінг» було поставлено на адресу ТОВ «Укрремелектромаш» окремий перелік товарів, прийняття яких підтверджується видатковими накладними від 06.01.2014 року №213 та від 03.02.2014 року №610, а також рахунками на оплату від 06.01.2014 року №213 та від 03.02.2014 року №610 (а.с.45-48).

Крім цього, судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року у справі №461/10058/15-к:

- затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 11 вересня 2015 року між прокурором прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення Прокуратури Львівської області ОСОБА_7, якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000392 та обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6;

- ОСОБА_6 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді штрафу 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч пятсот) гривень;

- ОСОБА_6 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.27, ч.1 ст.366 КК України у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на шість місяців;

- на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на шість місяців (а.с.71-73).

Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру судових рішень зазначений вирок набрав законної сили 30 листопада 2015 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/53054370).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу, що у вказаному вироці судом було встановлено, що «злочинна діяльність полягала у реєстрації та придбанні суб'єктів підприємницької діяльності з метою їх подальшого використання для прикриття незаконної діяльності та здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, а саме надання іншим суб'єктам підприємницької діяльності незаконних послуг по ухиленню від сплати податків, шляхом заниження сум податкових зобов'язань, незаконного переведення безготівкових коштів у готівку, шляхом використання таких фіктивних підприємств та складанні і видачі службовими особами завідомо неправдивих офіційних документів.

Так, маючи умисел на здійснення фіктивного підприємництва з метою прикриття незаконної діяльності та здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, невстановлені на даний час особи спільно із якими діяла ОСОБА_6, у відповідності до відведених ним ролей, протягом другої половини 2013 та першої половини 2014 років, достовірно знаючи, що придбавають підприємства без наміру здійснення фінансово-господарської діяльності, організували реєстрацію та придбання ряду субєктів підприємницької діяльності, зокрема: … ТОВ «Гранд Білдінг» ЄДРПОУ - 38913054…».

З огляду на викладене, така обставина як наявність вироку в кримінальному провадженні за фактом злочину стосовно фіктивності підприємництва контрагента не може бути не врахована судом, оскільки статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом України у постанові від 01.12.2015 року у справі №826/15034/14, Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 року у справі №2а-7075/12/2670, від 23.01.2018 року у справі №2а-1870/5800/12 та від 28.08.2018 року у справі №810/3952/16.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що первинні документи складені позивачем та ТОВ БК «Гранд Білдінг» не можуть вважатися судом належно оформленими та підписаними повноважними особами первинними документами, якими можуть бути посвідчені факти придбання товарів, робіт чи послуг, а отже, позивачем по справі було неправомірно завищено суми податкового кредиту та неправомірно включено витрати по господарських операціях з вказаним контрагентом.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення щодо донарахування податкових зобовязань по контрагенту ТОВ БК «Гранд Білдінг» є правомірним та прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, у звязку з чим відсутні підстави для його скасування.

За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обовязку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

З системного аналізу чинного законодавства України та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття податкового повідомлення-рішення від 23.02.2018 року № діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України. Отже, відповідачем, як субєктом владних повноважень, під час судового розгляду повністю доведено правомірність оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Укрремелектромаш» (місцезнаходження: 49064, м. Дніпро, вул. Мічуріна, буд.4; ) до ОСОБА_5 управління ДФС у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-а; код ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення згідно з вимогами частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складений 18 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1