Справа № 1540/3351/18
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3351/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Академіка Філатова, буд. 4, корп. А, кв. 25, м. Одеса, 65080) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) з адміністративним позовом (а.с. 67-78) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - ГУ ДФС), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.04.2015 року № про застосування штрафних санкцій у розмірі 5360,00 грн.

Позивач зазначила, що у період з 19.03.2018 року по 26.03.2016 року посадовими особами ГУ ДФС проведено фактичну перевірку, за результатами якої складений Акт, прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. На Акт перевірки вона подавала заперечення. Відповідь на заперечення від 10.04.2018 року № 2574/А/15-32-40-06-08 ГУ ДФС України у Одеській області на її думку не відповідає вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 (далі - Порядок №727), згідно з яким за результатами розгляду заперечень складається висновок, у якому зазначаються наведені в акті (довідці) документальної перевірки висновки, факти та дані, щодо яких надано заперечення платником податків, короткий зміст заперечень, наводиться обґрунтування позиції контролюючого органу стосовно кожного питання, порушеного в запереченнях, та підбиваються підсумки щодо обґрунтованості заперечень.

В листі від 10.04.2018 року № 2574/А/15-32-40-06-08 ГУ ДФС відсутні обґрунтовані позиції стосовно порушеного питання щодо порядку ведення товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

На оскаржуване рішення вона подала скаргу в адміністративному порядку, проте рішенням ДФСУ скарга залишена без задоволення. Позивач зазначила, що у рішенні як і у відповіді на заперечення відсутні мотиві прийнятого рішення, не наведені аргументовані відповіді на поставлені в скарзі питання.

Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

В податковому повідомленні рішенні від 12.04.2018 року № зазначено, що актом перевірки встановлено порушення ст.3 п.12 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995року (далі - Закону України про РРО), який вимагає від ФОП, вести в порядку «встановленому законодавством» облік товарних запасів.

Але, на сьогоднішній день для ФОП такий порядок не встановлений законодавством, відсутні регістри (книги обліку) в яких повинен був би вестись такий облік. Порядок ведення товарних запасів встановлений тільки для юридичних осіб. Поняття «запаси» визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку «Запаси», яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р. N 246 (зі змінами).

При цьому п. 2 ст. З Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон України №996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством (не фізичною особою-підприємцем). Отже, дія Закону №996-ХІV не поширюється на таку категорію суб'єктів господарювання як фізичні особи - підприємці.

Позивач зазначив, що обов'язки платника податків визначено ст. 16 ПКУ. Відповідно до пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 КПУ платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПКУ об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю ФОП. Витрати підтверджуються розрахунковими документами (чеками, платіжними дорученнями, банківськими розрахунковими квитанціями, прибутковими касовими квитанціями) і ніяк не підтверджуються накладними.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПКУ фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат. Форма та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджені наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481. В Книзі обліку доходів і витрат не передбачено вести облік товарних запасів. Інших книг обліку або інших регістрів, в яких встановлено порядок ведення товарних запасів, для фізичних осіб-підприємців, немає.

Позивач зауважує, що при відсутності встановленого законодавством порядку ведення обліку товарних запасів, ФОП ніяк не може порушити не встановлений порядок. Нормами чинного законодавства обов'язок щодо ведення обліку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування не встановлений. Вищевказане підтверджується листом Державної фіскальної служби України від 06.02.2018 р. № 506/0/99-99-13-01-02-14ЛПК.

Актом перевірки визначено порушення: «не ведеться у порядку встановленому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме не надані накладні на алкогольні напої, а санкції застосовуються на підставі ст.20 Закону України про РРО за реалізацію товарів які не обліковані в установленому порядку.

Позивач вважає, що перевіряючі невірно трактують питання відсутності накладних на товар, прив'язують їх відсутність як порушення порядку ведення обліку товарних запасів. Однак відсутність накладних на товар, не загрожує штрафами в розмірі подвійної вартості товарів. В законі України про РРО відсутня відповідальність за не надані накладні. На думку позивача за відсутність первинних документів на товар підприємцю цілком законно загрожує відповідальність у вигляді адміністративного штрафу від 51 до 136 грн. (стаття 164-1 КУАП) та штрафу від 510 до 1020 грн, відповідно до пункту 121.1 ПКУ.

Актом перевірки працівники ГУ ДФС України Одеській області на свій розсуд, без встановленого «порушення порядку ведення обліку товарних запасів», бездоказово в протиріччі з законодавством склали акт перевірки та застосували фінансові санкції.

Позивач звернувся до суду з позовом 09.07.2018 року.

Ухвалою суду від 11.07.2018 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 06.08.2018 року продовжений строк на усунення недоліків позову (а.с.41-42,62-63).

Ухвалою суду від 24.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 2-4).

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов (а.с. 87-89), в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що у відповідності до фактичних обставин справи, працівниками ГУ ДФС на підставі наказу №1620 від 12.03.2018 року проведена фактична перевірка магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт перевірки від 26.03.2018 року. Перевіркою встановлено, крім іншого, порушення п.12 ст. З Закону України про РРО, в магазині не ведеться у порядку встановленому законодавством облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме не надані накладні на алкогольні напої, (на загальну суму 2680 грн.). За розглядом акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області винесено, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.04.2018 №, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосована штрафна санкція на суму 5360 грн. (2680 грн. х 2) - за не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Відповідно до пункту 177.10 стаття 177 Кодексу фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга) та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

За здійснення реалізації товарів, не облікованих у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (стаття 20 Закон України про РРО).

Позивач надала до суду відповідь на відзив (а.с.57-59), в якій зазначила, що у відзиві відповідач не спростував її твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Зокрема не спростовано твердження, що для ФОП не встановлений законодавством порядок ведення товарних запасів. Такий порядок існує лише для юридичних осіб.

Позивач вважає абсолютно безпідставним посилання відповідача на ст.ст.16,177 ПКУ, так як у акті перевірки та застосованому податковому повідомленні - рішенні мова іде про порушення спеціального Закону України про РРО, і не мають ніякого відношення до Податкового кодексу України.

Таким чином, нормами чинного законодавства обов'язок щодо ведення обліку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування не встановлений. Тому є безпідставне прийняття податкового повідомлення - рішення за невстановлений законодавством порядок ведення обліку товарних запасів фізичною особою - підприємцем.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 27.05.2013 року, номер запису 2 106856, та здійснює діяльність за кодом КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Позивач перебуває на податковому обліку. Підприємницьку діяльність здійснює в магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Має ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (а.с.12, 54-61).

З 19.03.2018 року по 26.03.2018 року посадовими особами ГУ ДФС проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення підприємницької діяльності - магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якої складений Акт перевірки (а.с. 13-16,49-53).

Актом перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог Закону України про РРО, у тому числі п. 12 ст. 3 Закону України: в магазині не ведеться у порядку встановленому законодавством облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме не надані накладні на алкогольні напої на загальну суму 2680 грн.

Позивач надала заперечення на акт перевірки з клопотанням про їх розгляд за її участю (а.с.17-18).

ГУ ДФС направило позивачу лист від 10.04.2018 року «Про результати розгляду заперечень», в якому зазначено про здійснення перевірки відносно позивача та складення акту за її результатами, а також про розгляд 10.03.2018 року заперечень на акт перевірки у присутності ОСОБА_1 та її представників. Були надані первинні документи, а саме накладні на алкогольні напої щодо придбання товару, але не в повному обсязі. Загальна сума штрафних санкцій складає 5360,00 (2680,00х2). Висновки акту перевірки ГУ ДФС вважало обґрунтованими (а.с.19-20).

12.04.2018 року на підставі Акту перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 5360,00 грн (а.с. 11).

Позивач направила скаргу до ДФС України на податкове повідомлення-рішення (а.с. 22-25). Рішенням ДФС України №9328/А/99-99-11-03-01-25 від 27.06.2018 року про результати розгляду скарги відмовлено у її задоволенні (а.с.27-29).

Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим звернувся до суду з адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 75 ПКУ встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки регламентований ст.80 ПКУ, відповідно до якої фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Згідно з п.80.10 ст.80 ПКУ порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено ст.86 цього Кодексу.

Відповідно до п.86.1 ст.86 ПКУ результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.5 ст.86 ПКУ встановлено, що акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених ст.80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Згідно з п.86.7 ст.87 ПКУ у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному п.44.7 ст.44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному ст.58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Таким чином, ст.86 ПКУ визначає, що за результатами розгляду заперечень платнику податків направляється відповідь. Саме таку відповідь отримала позивач за результатами розгляду її заперечень.

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги доводи позивача з посиланням на Порядок №727, відповідно до якого за результатами розгляду заперечень складається висновок, у якому зазначаються наведені в акті (довідці) документальної перевірки висновки, факти та дані, щодо яких надано заперечення платником податків, короткий зміст заперечень, наводиться обґрунтування позиції контролюючого органу стосовно кожного питання, порушеного в запереченнях, та підбиваються підсумки щодо обґрунтованості заперечень. В наказі про затвердження вказаного Порядку№727 зазначено, що він затверджений відповідно до статей 77-79,81-86 Податкового кодексу України, статей 345-355 Митного кодексу України з метою забезпечення єдиного порядку фіксування результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів, тобто вказаний Порядок стосується лише документальних перевірок.

В Акті фактичної перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги Закону України про РРО, у тому числі п. 12 ст. 3 Закону України: в магазині не ведеться у порядку встановленому законодавством облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме не надані накладні на алкогольні напої на загальну суму 2680 грн.

У додатку до акту перевірки відображені дані про наявний товар, що знаходиться в реалізації із даними щодо наявності накладної на вказаний товар. Згідно з додатком до акту перевірки (а.с.49-53) у ФОП ОСОБА_1 були відсутні накладні на горілку «Фінляндія» (225грн), горілку «Фінскі» (170грн), горілку «Абсолют» (195грн), віскі «Джим Бім Вайт» (400грн), віскі «Олд Смагглер» (550грн), ром карібський «Вьєхо Корсаріо» (400грн), вермут білий «Мартіні Бьянка» (170 грн). Позивач вказані обставини щодо не надання накладних на вказаний товар не заперечує, але зазначає їх загальну суму 2110грн (а.с.49-53,80).

В акті перевірки не зазначено на які саме алкогольні напої не надані накладні, а зазначена їх загальна сума - 2110грн.

Статтею 3 Закону України про РРО встановлені обов'язки суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу. Зокрема, згідно з п.12 ст.3 Закону таки суб'єкти господарювання зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Статтею 20 Закону України про РРО визначено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Під час здійснення фактичної перевірки магазину позивача було встановлено, що нею реалізуються товари, які не обліковані у встановленому порядку.

Доводи позивача про неправомірність застосування до неї фінансових санкцій ґрунтуються на тому, що відсутній порядок встановлений законодавством ведення обліку товарних запасів для ФОП. Поняття «запаси» визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку «Запаси», яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р. № 246. При цьому п. 2 ст. З Закону України №996-ХІV передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством (не фізичною особою-підприємцем).

Суд вважає, що позивач правомірно посилається на те, що п. 2 ст. З Закону України №996-ХІV встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством та поняття «запаси» визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку «Запаси», яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року № 246.

Проте суд не приймає до уваги доводи позивача, що ним не було допущено порушення п.12 ст.3 Закону України про РРО, оскільки відсутній порядок встановлений законодавством ведення обліку товарних запасів для ФОП, виходячи з наступного.

До набрання законної сили (23.07.2015 року) Закону України № 569-VIII від 01.07.2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій», яким п.12 ст.3 викладений в нині діючій редакції, вона була викладена у наступній редакції: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Крім того, вказаним Законом України № 569-VIII від 01.07.2015 року була виключена ст.6 Закону, якою було встановлено, що облік товарних запасів фізичною особою-підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Таким чином, Закон України про РРО в діючій редакції п.12.ст.3 вимагає від суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Суд вважає, що позивач помилково трактує вказану норму законодавства, як таку, що вимагає наявність в законодавстві нормативного акту, який повинен регламентувати порядок обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Між тим, вказана норма вимагає вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Тобто у будь-якому разі суб'єкт господарювання, у тому числі ФОП, не має права реалізовувати необлікований товар.

Будь-яких доказів, що товар - алкогольні напої, на який позивачем не надані накладні, був облікований нею не надано.

Крім того, пунктом 177.10 ст.177 ПКУ визначено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Тобто походження товару, який обліковується в Книгу обліку доходів і витрат ФОП є також обов'язковим.

Доводи позивача, що в даній справі норми ПКУ не повинні застосовуватися, а повинні застосовуватися лише норми Закону України про РРО, суд вважає неспроможними.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Суд відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України до спірних правовідносин враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.09.2018 року у справі №809/1869/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Тисменицької ОДПІ про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Верховним судом зазначено, що Положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг чітко не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказує на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запасів до облікових бухгалтерських реєстрів та підтвердження права власності на них.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів ведення обліку товарних запасів, первинні документи на товар не надавалися ні під час перевірки, ні під час судового розгляду справи.

Посилання позивача на відсутність у неї обов'язку вести книгу обліку доходів і витрат не спростовує встановлене перевіркою порушення щодо реалізації товарів, які не обліковані.

У постанові від 02.10.2018 року по справі №813/2875/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, Верховний Суд з посиланням на п.177.10 ст.177 ПКУ, п.12 ст.3, ст.20 Закону України про РРО зазначив, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов'язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації. На момент проведення перевірки позивачем не було надано податковому органу доказів ведення обліку товарів, які знаходилися на реалізації у кафе, були відсутні приходні накладні на товар, що у свою чергу не дало можливості перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів, а також здійснення продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

При цьому згідно з висновком Верховного Суду порушення п.12 ст.3 Закону про РРО відсутнє, якщо ФОП має не одну одиницю здійснення господарської діяльності, та надав відповідні документи не під час перевірки. Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої ст.20 Закону України про РРО (постанова Верховного Суду від 12.06.2018 року, справа №814/413/16).

Таким чином, відсутність складу порушення п.12 ст.3 Закону про РРО наявне лише за умовою обліку товарів, які реалізує ФОП, наявність підтверджуючих документів щодо походження товару.

По даній справі позивач не заперечує відсутність підтверджуючих документів щодо походження товару - алкогольних напоїв на суму 2110,00грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про доведеність порушення позивачем п.12 ст.3 Закону про РРО, проте вважає, що відповідач у відзиві не спростував твердження позивача, що вартість цих товарів не 2680грн., а 2110грн., про що зазначено також у додатку до акту перевірки, відповідно штрафні санкції повинні становить не 5360,00грн., а 4220,00грн.

При таких обставинах оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 1140,00грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши надані сторонами докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні адміністративного позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає необхідним при розподілі судових витрат стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрати на користь позивача у сумі 145,00грн.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018 року про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 5360,00 грн. в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 1140,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 145,00грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.