Справа № 0440/7127/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2018 року Справа № 0440/7127/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняКручина Ю.Д.
представника позивача представника відповідача Оксаніченко А.С. Єрмолаєва Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського комунального підприємства "Спецавтобаза" до Державної аудиторської служби України про визнання протиправною та скасування вимоги щодо усунення порушень, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Спецавтобаза» до Державної аудиторської служби України, в якому позивач просить: визнати протиправною та скасувати вимогу Держаної аудиторської служби України щодо усунення порушень від 17.08.2018 №08-14/742.
В обґрунтування позову зазначено, що у період з 19.06.2018р. по 31.07.2018р. посадовими особами Державної аудиторської служби України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Спецавтобаза» за період з 01.01.2016 рік по завершений місяць 2018 року. Позивачем отримано вимогу щодо усунення порушень від 17.08.2018 №08-14/742, відповідно до змісту якої після завершення ревізії Дніпропетровським обласним комунальним підприємством «Спецавтобаза» не усунуто порушень на загальну суму 33 791,39 тис. грн., з яких недоотримано фінансових ресурсів на суму 11 525,3 тис. грн. та інші порушення - 22 266,09 тис. гривень. Позивач вважає висновки Акту ревізії необґрунтованими, а складену Держаудитслужбою на його основі вимогу щодо усунення порушень від 17.08.2018р. №08-14/742 - протиправною. Крім того, вважає, що вимога від 17.08.2018 №08-14/742 не відповідає принципу правової визначеності та прийнята відповідачем із порушенням вимог, встановлених чинним законодавством України, а отже є протиправною, оскільки вона є необґрунтованою, неконкретизованою, не містить чітких вимог або рекомендацій щодо способу усунення виявлених під час ревізії порушень, а лише вказівку про усунення виявлених порушень законодавства та необхідність надання вичерпної інформації про вжиті заходи з усунення порушень і недоліків.
Ухвалою суду 24.09.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.
19.10.2018 року надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що оскаржувана вимога прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, а тому не підлягає скасуванню. Відповідач також зазначає, що предметом спору є вимога органу державного фінансового контролю про усунення порушень, яка є рішенням суб'єкта владних повноважень, однак не є актом індивідуальної дії і не породжує майнових обов'язків для позивача щодо відшкодування збитків, і що за таких умов вона не порушує прав позивача.
Ухвалою суду від 23.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання всі сторони з'явились. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та просив у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно положень пунктів 1-2, 7 ч.1 ст.4 КАС України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб'єктом владних повноважень визнається орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України (далі - Положення №43), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016 року, Державна аудиторська служба України (далі - Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Держаудитслужба, відповідно до п.п.3 п.4 Положення, реалізує державний фінансовий контроль через здійснення:
- державного фінансового аудиту;
- перевірки державних закупівель;
- інспектування (ревізії);
- моніторингу закупівель;
Відповідно до пункту 7 Положення, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Отже, Державна аудиторська служба України, у відносинах здійснення державного фінансового контролю, є суб'єктом владних повноважень, відтак зазначений спір є справою адміністративної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
У період з 19.06.2018р. по 31.07.2018р. посадовими особами Державної аудиторської служби України відповідно до п.2.20 Плану контрольно-ревізійної роботи на ІІ квартал 2018 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Спецавтобаза» за період з 01.01.2016 рік по завершений місяць 2018 року.
За результатами проведеної ревізії посадовими особами відповідача було складено Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Спецавтобаза» за період з 01.01.2016 по завершений місяць 2018 року від 31.07.2018 № 08-21/7, згідно висновків якого, ревізією порядку ведення бухгалтерського обліку, складання фінансової звітності та її достовірності встановлені порушення, які зазначені у відповідних розділах акта.
Не погодившись з висновками акту ревізії позивачем надані Заперечення до Акту ревізії фінансово-господарської діяльності, з проханням виключити з тексту акту висновки до яких подаються заперечення.
За наслідками розгляду заперечень до Акту ревізії 16.08.2018 року відповідачем надано висновок на заперечення до Акту ревізії від 16.08.2018 року, який 16.08.2018р. затверджений Заступником начальника Голови Державної аудиторської служби України. Зі змісту зазначеного висновку, усі заперечення позивача не приймаються.
2. Ревізією відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг орендарями встановлено, що на порушення пункту 1 статті 797 Цивільного кодексу України (зі змінами), статті 14.1.136 Податкового кодексу України (зі змінами) та статті 13 Закону України «Про оренду землі» (зі змінами) у відповідних договорах та/або договорах з відшкодування наданих послуг не передбачено відшкодування земельного податку, який ДОКП «Спецавтобаза» справляло протягом 2016 та 2017 років та, як наслідок, Підприємство недоотримало коштів від орендарів на суму 104,7 тис. грн. (з них у 2016 році - 50,83 тис. грн. та у 2017 році - 53,87 тис. грн.), чим ДОКП «Спецавтобаза» завищило власні витрати та занизило надходження від іншої операційної діяльності;
3. На порушення вимог абзацу першого частини першої статті 193 Господарського кодексу України, частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 Договору від 19.10.2016 № ДП191016 через невиконання ТОВ «Пром Гарант Плюс» своїх зобов'язань у частині поставки пального ДОКП «Спецавтобаза» недоотримало пального у кількості 350 л на суму 6,5 тис. гривень;
5. Визначений у статутах Підприємства статутний капітал менший на 4887 тис.грн., ніж за даними бухгалтерського обліку (рахунок № 40 «Статутний капітал») станом на 01.01.2016, на 01.01.2017, на 01.01.2018 та на 01.04.2018, чим недотримано вимоги Інструкції №291 в частині відповідності відображення в бухгалтерському обліку розміру статутного капіталу, який зафіксовано в установчому документі (статуті) підприємства;
6. На порушення абзацу другого пункту 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 27 квітня 2000 року № 92, абзаців першого та другого пункту 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 липня 2000 року № 181, пункту 4 розділу 1, пункту 7 розділу 2 та пункту 3 розділу 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, Інструкції №291 за дебетом субрахунку 105 «Транспортні засоби» відображено затрати на поліпшення 10 транспортних засобів (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо) на загальну суму 425,09 тис. грн., що призвело до завищення необоротних активів на відповідну суму та відображено їх за даними бухгалтерського обліку та відповідно у фінансовій звітності (форми 1 «Баланс»).
Також у вимозі зазначено, що на підставі пункту 1 частини першої статті 8, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», підпункту 16 пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43, пунктів 46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, Держаудитслужба вимагає усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку.
Вирішуючи спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні, визначені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі- Закон №2939).
Відповідно до ст.2 Закону №2939 головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Відповідно до п.7 ст.10 Закону №2939 органи державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
На підставі ч.2 ст.15 Закону №2939 законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.
Відповідно до п.п.9 п.4 Положення 43 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.
Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання, визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами (далі - Порядок №550), затвердженим постановою КМ України №550 від 20.04.2006р.
Пунктом 46 Порядку №550 визначено, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.
Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.
З аналізу наведених положень норм слідує, що вимога контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі, приписи на адресу підконтрольного суб'єкту (об'єкту контролю, його посадових осіб), які є обов'язковими до виконання останнім.
З урахуванням того, що суб'єкти владних повноважень можуть приймати управлінські рішення двох видів: нормативно-правові та акти індивідуальної дії, які рівною мірою можуть бути предметом адміністративного судового розгляду, обов'язкове до виконання рішення компетентного органу (спірна вимога) повинна підпадати під одну з двох вказаних категорій рішень. Доводи відповідача щодо неможливості оскарження такого роду рішення до адміністративного суду із посиланням на встановлений законодавством судовий порядок стягнення збитків за позовом контролюючого органу є безпідставними як самі по собі, так і з огляду на факт прийняття до розгляду і вирішення судами по суті позовних вимог щодо оскарження пунктів письмової вимоги суб'єкта владних повноважень.
Отже, письмова вимога контролюючого органу, породжує правові наслідки для підконтрольного суб'єкта, відтак містить ознаки правового акту індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документу, в якому вона міститься) та може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.
Також, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі №810/1750/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/48/18, реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 76221590) зазначено, що Верховний Суд України та Верховний Суд виходили з того, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Верховний Суд, аналізуючи положення Закону №2939, розвинув далі позицію Верховного Суду України, вирішивши, що вимога органу державного фінансового контролю як акт індивідуальної дії породжує правові наслідки для суб'єкта, якому вона скерована, відтак вона є об'єктом судового контролю і повинна відповідати вимогам законодавства, що ставляться до акта індивідуальної дії.
Така позиція Верховного Суду узгоджується з висновками Верховного Суду України щодо того, що шляхом обов'язкових до виконання вимог органів державного фінансового контролю неможливо стягнути збитки, для встановлення розміру і стягнення яких передбачено окремий порядок.
Таким чином, стосовно характеру вимог органу фінансового контролю, обраного позивачами способу захисту, повноважень суду та меж судового розгляду у цій категорії справ існують чіткі і зрозумілі позиції Верховного Суду, які орієнтують суди на послідовне і однакове правозастосування.
Разом з тим, «законність» (правомірність) письмової вимоги контролюючого органу безумовно передбачає її обґрунтованість, наявність підстав для її скерування адресату, а також її відповідність решті критеріям, що містяться у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Наведене означає, що для перевірки правомірності вимоги органу фінансового контролю (конкретний зміст якої залежатиме від покладених в її основу висновків контролюючого суб'єкта за результатами відповідних перевірок щодо конкретних порушень певних положень законодавства) суду належить встановити:
1. чи прийнята (сформована та скерована підконтрольному суб'єкту) вимога на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України; для цього слід встановити, чи узгоджується зміст вимоги з висновками акту відповідної ревізії (перевірки) фінансово-господарської діяльності підконтрольного суб'єкта; чи відповідає предмет ревізії (перевірки) змісту вимоги; чи повноважний орган фінансового контролю проводив ревізію (перевірку) і приймав (формулював, скеровував) відповідну вимогу; чи ревізію (перевірку) проведено щодо належного (підконтрольного) суб'єкта;
2. чи відповідає зміст вимоги (який узгоджується з висновками акта ревізії (перевірки) положенням чинного законодавства сутнісно, тобто чи є законні підстави для пред'явлення вимоги; останнє встановлюється судом шляхом правової оцінки встановлених у кожній конкретній справі обставин, аналізу відповідного законодавства (як застосованого органом державного фінансового контролю, так і того, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах).
Приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Вищезазначеним рішенням Верховного Суду викладено алгоритм (послідовність) дій судів з перевірки письмових вимог контролюючого органу, з метою з'ясування їх правомірності, при оскаржені в судовому порядку.
Аналіз викладеної послідовності передбачає: по-перше перевірку письмової вимоги на предмет відповідності критерію (у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України) прийняття рішення владним суб'єктом, та по-друге, у разі встановлення зазначеної відповідності, з'ясування відповідності змісту вимоги положенням чинного законодавства сутнісно. Разом з тим, встановлення невідповідності оскаржуваної вимоги критерію - у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, є підставою для висновку щодо протиправності оскаржуваної вимоги.
В даному випадку, оскаржувана вимога, яка є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов'язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в тому, щоб "усунути виявлені порушення", встановлених контролюючим органом.
Водночас, спірна вимога, як індивідуально-правовий акт, в силу закону обов'язкова до виконання підконтрольною установою, прийнята з порушенням вимог закону щодо її змісту, оскільки є неконкретизованою.
Зазначивши у вимозі про необхідність «усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку» відповідач не вказав, які саме дії та на підставі яких положень закону повинен здійснити позивач для усунення негативних наслідків протиправного використання грошових коштів.
Спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених законодавчих актів, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства. Зазначене в світлі обов'язкового характеру спірної вимоги в частині корегування роботи підконтрольної установи є порушенням вимог закону в частині змісту вимоги, як акту індивідуальної дії.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.11.1999р. за заявою № 25594/94 у справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» суд вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення «встановлений законом», є передбачуваність. Норму не можна вважати «законом», якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях.

На підставі викладено, суд приходить до висновку про те, що публічно-владні управлінські функції реалізовані Державної аудиторської служби України, при прийнятті спірної вимоги, не у спосіб передбачений законом, внаслідок чого вимогу Держаної аудиторської служби України щодо усунення порушень від 17.08.2018 №08-14/742 підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в загальному розмірі 1762,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №439 від 20.09.2018. Згідно Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, судовий збір у розмірі 1762 грн. сплачений згідно платіжного доручення №439 від 20.09.2018, зараховано на казначейський рахунок.

Інших документально підтверджених судових витрат, матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги задоволення позову в повному обсязі, суд вважає за необхідне присудити здійснені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної аудиторської служби України.

Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної аудиторської служби України щодо усунення порушень від 17.08.2018р. №08-14/742.

Стягнути на користь Дніпропетровського комунального підприємства "Спецавтобаза" (; 49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ МОСТОВА, будинок 3) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної аудиторської служби України (; 04070, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПЕТРА САГАЙДАЧНОГО, будинок 4).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 листопада 2018 року.

Суддя Д.В. Сидоренко