Справа № 806/241/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2018 року

Київ

справа №806/241/14

касаційне провадження №К/9901/4535/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.03.2014 (суддя Нагірняк М.Ф.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 (головуючий суддя - Бондарчук І.Ф., судді: Моніч Б.С., Хаюк С.М.) у справі № 806/241/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Живий квас» до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Живий квас» у січні 2014 року звернулося до суду з позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, в якому заявило вимоги про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.10.2013 № та №.

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 31.03.2014 позов задовольнив у повному обсязі.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24.06.2014 залишив постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.03.2014 без змін.

Звернувшись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.03.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 187.2 статті 187, пункту 192.2 статті 192, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, частини першої статті 71, частини третьої статті 86, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, наголошує на тому, що судовими інстанціями неповно з'ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності декларування від'ємного значення з податку на додану вартість понад 100 тис. грн. та джерел формування 24-го рядка декларації за липень 2013 року, за результатами якої складено акт від 26.09.2013 №843/22-05/36270081/0100.

Згідно з вказаним актом перевірки податковим органом встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Живий квас»:

1) пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 125307грн. за господарськими операціями з придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнівест Препрес», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС М», Товариства з обмеженою відповідальністю «Октагон Аутдор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ван Аутдор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Медіа», Товариства з обмеженою відповідальністю «Люверс» послуг з виготовлення та розміщення реклами. Відсутність права у позивача на формування податкового кредиту за такими операціями податковий орган обґрунтовує відсутністю первинних документів, які б підтверджували фактичну оплату придбаних послуг, зв'язок таких послуг з основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Живий квас», документів, які підтверджують походження рекламного матеріалу. Крім того, відповідач посилався на відсутність в деяких первинних документах певних реквізитів, зокрема, відомостей про відповідальних за здійснення операцій осіб.

2) пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 12766,32грн. на підставі податкової накладної, виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпродукт Логістик», яка не зареєстрована у Єдиному державному реєстрі податкових накладних;

3) пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з безпідставним коригуванням позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 1125148грн. у бік зменшення щодо взаємовідносин з Приватним підприємством «Прем'єрпродукт-Донецьк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Молочний Торговий Союз», Приватним підприємством «Прем'єрпродукт-Житомир» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер-Продукт». Свою позицію податковий орган мотивує тим, що позивач був позбавлений права на коригування показників податкових зобов'язань у бік зменшення у зв'язку з поверненням контрагентам-покупцям попередньої оплати за операціями з постачання товарів без одержання взамін поставлених товарів;

4) пунктів 200.4, 200.6 статті 200 Податкового кодексу України, що полягало у завищенні показника рядка 24 «залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» на суму 381640грн.

На підставі висновків перевірки контролюючим органом 17.10.2013 прийнято податкове повідомлення-рішення № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 779965грн., в тому числі: 623972грн. основного платежу та 155993грн. штрафних (фінансових) санкцій, а також податкове повідомлення-рішення № про зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість в сумі 381640грн.

Щодо висновків податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту за операціями з придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнівест Препрес», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС М», Товариства з обмеженою відповідальністю «Октагон Аутдор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ван Аутдор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Медіа», Товариства з обмеженою відповідальністю «Люверс» послуг з виготовлення та розміщення реклами суд касаційної інстанції звертає увагу на таке.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання послуг (робіт) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції встановили, що вони є реальними, фактичне надання таких послуг підтверджуються долученими позивачем до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг); видаткових накладних; податкових накладних; фотозвітів тощо. Обставини щодо оплати за придбані послуги встановлені судами на підставі оборотно-сальдових відомостей по рахунках.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваної юридичної особи, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Доводи контролюючого органу щодо непов'язаності придбаних рекламних послуг з господарською діяльністю позивача спростовуються долученими до матеріалів справи та оціненими судами попередніх інстанцій фотозвітами, які підтверджують спрямованість рекламної компанії на розповсюдження інформації про товари, які реалізовуються позивачем.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необ'єктивність твердження контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за здійсненими з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнівест Препрес», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАС М», Товариством з обмеженою відповідальністю «Октагон Аутдор», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ван Аутдор», Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс Медіа», Товариством з обмеженою відповідальністю «Люверс» господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо висновків податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту за операціями з придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродукт Логістик» товарів на підставі податкової накладної, яка не зареєстрована у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, суд касаційної інстанції звертає увагу на таке.

Зі змісту положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

У разі виявлення розбіжностей між даними отриманої накладної та даними зазначеного реєстру, зокрема у разі виявлення факту нереєстрації накладної в Єдиному реєстрі, покупець товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на постачальника разом із визначеними в законі документами, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, сформований позивачем податковий кредит за липень 2013 року не включав податку на додану вартість за податковою накладною, виписаною Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпродукт Логістик».

Таким чином, висновки податкового органу про включення до складу податкового кредиту за липень 2013 року податку на додану вартість на підставі податкової накладної Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродукт Логістик», незареєстрованої у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Щодо висновків податкового органу про неправомірність коригування позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість у бік зменшення щодо взаємовідносин з Приватним підприємством «Прем'єрпродукт-Донецьк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Молочний Торговий Союз», Приватним підприємством «Прем'єрпродукт-Житомир» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер-Продукт», суд касаційної інстанції звертає увагу на таке.

Згідно з пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Відповідно до підпункту «а» підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем скориговано податкові зобов'язання з податку на додану вартість у бік зменшення у липні 2013 року в сумі 1125148грн. у відповідності до вимог податкового законодавства.

Так, позивачем укладено ряд договорів на поставку товарів Приватному підприємству «Прем'єрпродукт-Донецьк», Товариству з обмеженою відповідальністю «Молочний Торговий Союз», Приватному підприємству «Прем'єрпродукт-Житомир» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Лідер-Продукт».

Утім, після отримання від вказаних контрагентів попередньої оплати позивач здійснив поставку товарів не на всю суму договірних поставок.

Коригування податкових зобов'язань з податку на додану вартість у липні 2017 року здійснені позивачем як постачальником товарів у зв'язку із поверненням ним своїм контрагентам сум попередньої оплати за продукцію, що не була поставлена Приватному підприємству «Прем'єрпродукт-Донецьк», Товариству з обмеженою відповідальністю «Молочний Торговий Союз», Приватному підприємству «Прем'єрпродукт-Житомир» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Лідер-Продукт», що підтверджується дослідженими судом першої інстанції первинними документами, зокрема: банківськими виписками з особового рахунку та платіжними дорученнями із зазначенням у графі призначення платежу інформації про повернення передоплати згідно з відповідними договорами; розрахунками коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних із зазначенням у графі причина коригування «повернення передоплати».

Відповідачем, у свою чергу, жодних доказів на підтвердження того, що відкориговані показники податкових зобов'язань здійснені саме за операціями, за якими позивач здійснив поставку товарів покупцям не представлено, в той час як згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності порушень позивачем податкового законодавства та проведення ним правильного коригування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за липень 2013 року.

За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.10.2013 № є обґрунтованими.

Щодо вирішення справи в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.10.2013 № про зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість в сумі 381640грн. суд касаційної інстанції звертає увагу на таке.

З акта перевірки (т. 1, а.с. 22-23) та касаційної скарги вбачається, що підставою для зменшення позивачу від'ємного значення з податку на додану вартість в сумі 381640грн. слугували висновки перевірки про порушення вимог пунктів 200.4, 200.6 статті 200 Податкового кодексу України, що полягали у тому, що оскільки позивач не заявив до бюджетного відшкодування від'ємне значення сплаченого податку на додану вартість у попередніх податкових періодах, то він втратив право на відображення залишку від'ємного значення в рядку 24 податкової декларації.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.10.2013 №, таких обставин не встановили, не з'ясували суті такого порушення та не дослідили дотримання позивачем правил переносу від'ємного значення попереднього звітного періоду, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, згідно з податковою декларацією за липень 2013 року.

Відповідно ж до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.10.2013 № підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість чи безпідставність зазначених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

В іншій частині постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 31.03.2014 та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 у справі № 806/241/14 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.03.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 у справі № 806/241/14 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 17.10.2013 № про зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість в сумі 381640грн.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.03.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 у справі № 806/241/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк