Справа № 1740/2347/18
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2018 року м. Рівне №1740/2347/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВолодимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивачка) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - відповідач) про зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 з 12 лютого 2018 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебуває на обліку в Володимирецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та з 10.11.2009 отримує пенсію за віком. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2, який був її годувальником. Оскільки вона є пенсіонеркою (непрацездатною особою), одержувала від померлого годувальника допомогу, що була постійним і основним джерелом засобів до існування та отримує пенсію довічно, то вважає, що має право на отримання пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника. Всупереч наведеному, відповідач відмовив у призначенні та виплаті такої пенсії, зазначивши у відмові про те, що право на таку пенсію позивачка набуде лише після досягнення віку - 59 років 6 місяців. З огляду на гарантоване ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії по втраті годувальника, вважає таку відмову протиправною та просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 12.09.2018 клопотання позивачки про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення по справі № 1740/2347/18 - задоволено. Відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення по справі №1740/2347/18. Прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 08.10.2018 о 10:00 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог викладена у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечує проти задоволення позову. На обґрунтування зазначає, що з 10.11.2009 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах згідно з ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Вказує, що відповідно до приписів ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається, зокрема, непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу. Частиною другою вказаної статті визначено перелік непрацездатних членів сім'ї, якими, зокрема вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Водночас, відповідно до умов ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", позивачка набуде права на пенсію по втраті годувальника при досягненні віку - 59 років 6 місяців. Враховуючи, що станом на час звернення до пенсійного органу позивачка не досягла необхідного віку, вважає, що відповідач відмовляючи у призначенні такої пенсії діяв в межах та на підставах чинного законодавства. Тому в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі (а.с.23-25).

Ухвалою суду від 08.10.2018 розгляд адміністративної справи №1740/2347/18 - відкладено до 12.11.2018 до 11:30 год.

В судове засідання 12.11.2018 позивачка не прибула. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялася належним чином.

Представник відповідача в судове засідання 12.11.2018 не прибув. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Згідно з вимогами ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 14.03.1980 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 14.03.1980 НОМЕР_2 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 12.02.2018 НОМЕР_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у віці 62 років (а.с.17).

З 10.11.2009 позивачка отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_5 від 30.06.2010 (а.с.18).

10.04.2018 ОСОБА_1 звернулась до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника - ОСОБА_2.

За результатами розгляду заяви позивачки, листом від 25.04.2018 за №1064/У-105 відповідач повідомив, що вона отримує пенсію за віком з 10.11.2009 за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Роз'яснив, що відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_4 (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Зазначено, що відповідно до вимог ст.26 вказаного Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Вказано, що до досягнення визначеного даною статтею віку право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними, зокрема, такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року. Отже, як особа, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 за наявності відповідного страхового стажу позивачка матиме право на пенсію по втраті годувальника після досягнення 59 років 6 місяців (а.с.14-15).

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

За приписами п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1058).

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_4 (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, ст.36 Закону №1058 визначені умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв'язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.

Члени сім'ї, які вважаються непрацездатними, визначаються відповідно до ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону №1058 непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_1 стало не досягнення позивачкою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з приписами ч. 1 ст.26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії паспорта позивачки СР 182161, виданого Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 26.05.1997, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Отже, право на призначення пенсії по втраті годувальника позивачка має при досягненні нею віку - 59 років 6 місяців.

Як встановлено судом позивачка звернулася до пенсійного органу з відповідною заявою про призначення пенсії по втраті годувальника 10.04.2018, тобто до досягнення нею передбаченого ст. 26 Закону №1058 віку.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що у відповідача на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, призначеної відповідно до Закону №1058 не було правових підстав для здійснення такого призначення.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 12.09.2018 клопотання позивачки про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення по справі № 1740/2347/18 - задоволено. Відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення по справі №1740/2347/18.

Відповідно до вимог ч.2 ст.133 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI, за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом 4 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 №2246-VIII установлено з 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 1762,00 грн., на одну особу.

Відтак, за подання даної позовної заяви ОСОБА_1 належало сплатити судовий збір у сумі 704,80 грн.

Враховуючи те, що судове рішення прийняте не на користь позивачки, якій було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з позивачки суми судового збору у розмірі 704,80 грн. до Державного бюджету України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 141,03141, РНОКПП - НОМЕР_1) до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул. Соборна, 28, смт. Володимирець, Рівненська область, 34300, код ЄДРПОУ - 40377142) про зобов'язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 704,80 грн. до Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 листопада 2018 року.

Суддя Борискін С.А.