Справа № 810/4292/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року № 810/4292/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевия Ж.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому позивач просить суд:

- визнати неправомірною відмову Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, зарахувавши в пільговому обчисленні період роботи з 15.06.1988 по 12.05.1997 як трудовий стаж, зароблений в місцевостях до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу з 15.07.2014.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на Указ Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960, яким встановлено, що працівникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення з ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надається додатково пільга зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при численні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Позивач вказує на те, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку її стажу, враховуючи те, що у період з 15.06.1988 по 12.05.1997 позивач працював в районах Крайньої Півночі, та здійснити перерахунок призначеної пенсії.

Проте, відповідач відмовив у перерахунку пенсії з врахуванням пільгового стажу, заробленого в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік у зв'язку із відсутністю у позивача письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості.

Позивач не погоджується з правомірністю відмови відповідача, оскільки трудовий договір про роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, є лише одним із видів документів, яки підтверджує відповідний стаж роботи особи.

Позивач зауважує, що його стаж роботи в районах Крайньої Півночі підтверджується трудовою книжкою, яка є належним документом на підтвердження відповідного стажу роботи, відомості якої неправомірно не були враховані відповідачем під час первинного призначення пенсії позивачу 15.07.2014.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає про те, що відповідно до положень Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 пільгове обчислення стажу проводиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі, та користування відповідними пільгами, у тому числі і зарахування стажу роботи в полуторному розмірі.

Відповідач стверджує, що в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні відомості щодо укладання ОСОБА_1 письмового трудового договору про роботу позивача в районах Крайньої Півночі до 01.01.1990, а тому зарахування до загального стажу позивача стажу його роботи в районах Крайньої Півночі за правилами, встановленими Указом Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 відсутні.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що позивач звернувся до суду із позовною заявою із пропуском строку, передбаченого для звернення із позовною заявою до адміністративного суду.

В судовому засіданні по справі 02.10.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання 02.10.2018 не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 від відповідача були витребувані докази по справі, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 22.10.2018.

В судовому засіданні по справі 22.10.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання 22.10.2018 не з'явився, до суду 22.10.2018 засобами електронної пошти надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з зайнятістю представників управління в органах державної виконавчої служби, на підтвердження чого суду надано лист ГУ ПФУ у Київській області від 17.10.2018, яким голів комісій з припинення об'єднаних УПФУ зобов'язано у строк до 22.10.2018 провести ознайомлення зі всіма наявними матеріалами виконавчих проваджень.

При цьому суд зазначає, що вимоги ухвали суду від 02.10.2018 про витребування доказів, отриманої відповідачем 09.10.2018, відповідачем не виконані, про причини ненадання суду у строк до 22.10.2018 витребуваних доказів суд не повідомлено.

У зв'язку з чим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 від відповідача були повторно витребувані докази по справі, та відкладено розгляд справи на 07.11.2018.

23.10.2018 до суду надійшли витребувані ухвалами суду докази по справі та клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з зайнятістю представників управління в органах державної виконавчої служби, на підтвердження чого суду надано лист ГУ ПФУ у Київській області від 17.10.2018, яким голів комісій з припинення об'єднаних УПФУ зобов'язано у строк до 22.10.2018 провести ознайомлення зі всіма наявними матеріалами виконавчих проваджень.

У судове засідання, призначене на 07.11.2018, сторони не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно.

22.10.2018 через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно із ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи третю неявку відповідача в судове засідання, наявність в матеріалах справи всіх необхідних доказів по справі для її розгляду, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд, приймаючи до уваги подане представником позивача клопотання, протокольною ухвалою суду від 07.11.2018 постановив здійснити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2, виданим Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 14.10.1995 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_3 від 06.08.2014 (а.с.11).

Відповідно до трудової книжки позивача від 01.10.1975 ОСОБА_1 у період з 15.06.1988 по 12.05.1997 працювала в Нафтогазовидобувному управлінні «Мегіоннафта», що є районом, прирівняним до районів Крайньої Півночі, а саме:

- у період з 15.06.1988 по 01.01.1989 - працювала на посаді бухгалтера апарату управління на період декретної та послідуючих відпусток працівника (наказ №240 від 14.06.1988);

- у період з 01.01.1989 по 01.04.1990 - позивач переведена бухгалтером постійно (наказ №38к від 19.01.1989);

- у період з 01.04.1990 по 12.05.1997 - працювала економістом в групі зведеного планування в планово-економічному відділі (наказ №48-к від 18.04.1990) (а.с.63-66).

Згідно штампу в трудовій книжці позивача Нафтогазовидобувне управління «Мегіоннафта» згідно наказу Головтюменнафтогаза від 06.03.1990 №72 було перетворено в Виробниче об'єднання «Мегіоннафтогаз» (а.с.64).

Згідно штампу в трудовій книжці позивача розпорядженням Державного комітету Російської Федерації по управлінню державним майном від 07.04.1993 №597-р Виробниче об'єднання «Мегіоннафтогаз» було перетворено в Акціонерне товариство відкритого типу «Мегіоннафтогаз» (а.с.64).

Згідно штампу в трудовій книжці позивача Акціонерне товариство відкритого типу «Мегіоннафтогаз» перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Славнафта- Мегіоннафтогаз» (рішення зборів акціонерів від 11.06.1996) (а.с.64).

Також факт роботи позивача у період з 15.06.1988 по 12.05.1997 в Нафтогазовидобувному управлінні «Мегіоннафта» Виробничого об'єднання «Нижнєвартовськнафтогаз» в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі підтверджується довідкою, що уточнює особливий характер роботи або умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії від 16.03.2018 №36-05-Ц-1, виданою Відкритим акціонерним товариством «Славнафта-Мегіоннафтогаз» (а.с.12).

Як вбачається з протоколу УПФУ у м.Броварах та Броварському районі Київської області №4087 від 22.07.2014, загальний стаж роботи позивача становить 37 років 6 місяців 24 дні (а.с.91).

З розрахунку стажу вбачається, що період роботи позивача з 15.06.1988 по 12.05.1997 в Нафтогазовидобувному управлінні «Мегіоннафта» був зарахований із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік, всього 8 років 10 місяців 28 днів (а.с.92).

Судом встановлено, що 12.04.2018 року позивач звернулась із заявою до відповідача про перерахунок пенсії (заява встановленої форми) та заявою довільної форми від 10.04.2018, в яких просила перерахувати стаж роботи із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців за період роботи з 15.06.1988 по 12.05.1997, а також перерахувати призначену пенсію (а.с.7, 104).

До заяви про перерахунок стажу від 10.04.2018 позивач просила залучити довідку про її дохід із районів, прирівняних до районів Крайньої Півночі, де працювала ОСОБА_1 (а.с.7).

Як вбачається з розписки-повідомлення заява про перерахунок пенсії від 12.04.2018 та документи, додані до неї, були прийняті 12.04.2018 і зареєстровані за №1892 (а.с.105).

З вказаної розписки-повідомлення вбачається, що до заяви позивачем було додано наступні документи:

- заява про призначення/перерахунок пенсії;

- паспорт/посвідка;

- довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000.

Листом від 08.05.2018 №389/Ц-01 відповідач повідомив позивача про відмову у перерахунку пенсії з врахуванням пільгового стажу у зв'язку з відсутністю письмового трудового договору про роботу у районах Крайньої Півночі (а.с.14-15).

Не погоджуючись з правомірністю відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправною відмови у перерахунку стажу та пенсії та зобов'язання вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 5 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, яка Україною підписана, встановлено, що вона розповсюджує дію угоди на пенсійне забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угоди.

Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року, дозволено обчислювати стаж за нормами Закону Російської Федерації «Про державні гарантії і компенсації для осіб, працюючих і проживаючих в районах Крайньої Півночі та прирівняних місцевостях» від 19 лютого 1993 року, яким дозволено застосовувати пільгу про обчислення стажу незалежно від факту наявності строкового трудового договору, тим самим на рівні міжнародних угод, укладених між Україною та Росією встановлено, що на території України гарантується пенсійне забезпечення громадян, які працювали на території Росії в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, і при цьому обов'язково визначено, що обчислення стажу здійснюється незалежно від факту наявності строкового трудового договору.

Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Згідно з пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10 лютого 1960 року працівникам, що переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надається додатково пільга зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при численні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26 вересня 1967 року № 1908-VII передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з п'яти до трьох років. Надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Відповідно до частини 2 пункту 2 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Президії Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 р. та статтею 3 Указу від 26 вересня 1967 р., надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), при умові укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах і місцевостях на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 530/п-28 від 16 грудня 1967 року період роботи у зазначених місцевостях зараховувався до загального трудового стажу у наступному порядку: за період з 01 березня 1960 року - один рік роботи зараховувався за один рік і 6 місяців; за період з 01 серпня 1945 року до 01 березня 1960 року один рік роботи зараховувався за два роки, якщо робітник мав право на пільги у відповідності з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року. Пільгове обчислення трудового стажу відповідно до зазначених Указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях, на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги. Таким документом був і письмовий договір, який укладався із робітниками і службовцями, що прибували для роботи на Крайню Північ.

Таким чином, документами, які підтверджують роботу особи на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях та які надають право на обчислення стажу роботи на пільгових умовах є трудовий договір, трудова книжка або довідка.

При цьому, для здійснення обчислення стажу на пільгових умовах є достатнім наявність одного із вказаних документів.

Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №2-21 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.2.1 вказаного Порядку (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, з трудової книжки достеменно вбачається, що ОСОБА_1 у період з 15.06.1988 по 12.05.1997 працювала в Нафтогазовидобувному управлінні «Мегіоннафта», реорганізованому в Виробниче об'єднання «Мегіоннафтогаз», яке в подальшому реорганізоване в Акціонерне товариство відкритого типу «Мегіоннафтогаз», а в подальшому перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Славнафта-Мегіоннафтогаз», що є районом, прирівняним до районів Крайньої Півночі, а саме з 15.06.1988 по 01.01.1989 на посаді бухгалтера апарату управління на період декретної та послідуючих відпусток працівника, з 01.01.1989 по 01.04.1990 бухгалтером постійно, з 01.04.1990 по 12.05.1997 економістом в групі зведеного планування в планово-економічному відділі (а.с.63-66).

При цьому судом встановлено, при первинному зверненні позивача із заявою про призначення пенсії від 24.07.2014, до заяви додано копію трудової книжки (а.с.90).

Суд зазначає, що відомості про роботу позивача в період з 15.06.1988 по 12.05.1997 в Нафтогазовидобувному управлінні «Мегіоннафта» є розбірливими, чіткими та зрозумілими, такими, що не викликають будь-яких сумнівів.

Крім того, період роботи позивача з 15.06.1988 по 12.05.1997 в районі, прирівняному до районів Крайньої Півночі, підтверджується довідкою від 16.03.2018 №36-05-Ц-1, дослідженою судом.

Таким чином, враховуючи, що період роботи позивача з 15.06.1988 по 12.05.1997 в районі, прирівняному до районів Крайньої Півночі, повністю підтверджується трудовою книжкою та довідкою, що уточнює особливий характер роботи або умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії від 16.03.2018 № 36-05-Ц-1, виданою ВАТ «Славнафта-Мегіонафтагаз», суд дійшов висновку про те, що позивач має право на зарахування періоду роботи з 15.06.1988 по 12.05.1997 в Нафтогазовидобувному управлінні «Мегіоннафта» із розрахунку один рік за один рік шість місяців, а отже й має право на перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обрахунку стажу роботи.

Крім того, суд наголошує на тому, що станом на 15.07.2014 (дата призначення позивачу пенсій за віком) відповідачу вже було відомо про те, що ОСОБА_1 має право на здійснення пільгового обрахунку стажу роботи за період роботи з 15.06.1988 по 12.05.1997 в Нафтогазовидобувному управлінні «Мегіоннафта» із розрахунку один рік за один рік шість місяців, оскільки на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивачем вже було подано копію трудової книжки, копія якої зберігається в матеріалах пенсійної справи.

У той час як під час звернення до відповідача 10.04.2018 позивачем було лише надано додаткові документи, які підтверджують факт роботи позивача у період з 15.06.1988 по 12.05.1997 в районі, прирівняному до районів Крайньої Півночі.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про те, що позивачем було порушено строк звернення до суду з позовною заявою, з приводу чого суд зазначає таке.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд переконаний, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначенні права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". Такий висновок суд робить, виходячи з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Відповідно до статті 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

Наведені правові норми дозволяють дійти висновку, що адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія.

Із зазначеного вбачається, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №646/6250/17 та від 19.06.2018 у справі №646/6250/17.

Таким чином, позивач не пропустив строк звернення до суду з позовною заявою в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з врахуванням пільгового стажу з 15.07.2014.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано доказі на підтвердження правомірності відмови позивача у пільговому обчисленні стажу, у той час як матеріалами справи підтверджується те, що позивач у період з 15.06.1988 по 12.05.1997 працювала на роботах у районі, прирівняному до районів Крайньої Півночі, а тому вказаний період роботи повинен бути зарахований з розрахунку один рік за один рік шість місяців.

Формулюючи позовні вимоги, позивач просить суд визнати неправомірною відмову Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу.

Так, згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, оскільки відмова відповідача у зарахуванні стажу у пільговому обчисленні, викладена у листі відповідача від 08.05.2018 №389/Ц-01, стосується прав конкретної особи, вказане рішення є індивідуальним актом та підлягає оскарженню шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

При цьому, неправильне словесне вираження позивачем способу захисту порушеного права не є підставою для відмови в його захисті, оскільки правомірність вимог позивача підтверджується матеріалами справи, а відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07).

З урахуванням цього, позовні вимоги в частині оскарження відмови відповідача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу, викладеного в листі від 08.05.2018 №389/Ц-01.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, зарахувавши в пільговому обчисленні період роботи з 15.06.1988 по 12.05.1997 як трудовий стаж, зароблений в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувана відмова відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, зарахувавши в пільговому обчисленні період роботи з 15.06.1988 по 12.05.1997 як трудовий стаж, зароблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців.

Крім того, оскільки матеріали справи свідчать про те, що розрахунок пенсії позивача був здійснений із врахуванням зазначеного періоду роботи з 15.06.1988 по 12.05.1997 як трудового стажу, заробленого позивачем в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, як трудового стажу з розрахунку один рік за один рік, що як зазначено вище, не відповідає вимогам чинного законодавства, суд вважає за необхідне зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1 з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи за період з 15.06.1988 по 12.05.1997 з дня призначення пенсії, тобто з 15.07.2014.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем за заявлені позовні вимоги немайнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №17313982 від 17.08.2018 на суму 704,80 грн., оригінал якої наявний в матеріалах справи (а.с.1).

Верховний Суд України в постанові від 14.03.2017 (справа №П/800/559/16) зазначив про те, що системний аналіз частини першої статті 6, частини другої статті 162, частини п'ятої статті 171-1 КАС дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Отже, суд зазначає, що в даному випадку вимога про визнання неправомірною відмови Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу, зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, зарахувавши в пільговому обчисленні період роботи з 15.06.1988 по 12.05.1997 як трудовий стаж, зароблений в місцевостях до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу з 15.07.2014, є однією позовною вимогою, а всього позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру, під час звернення до суду підлягало сплаті 704,80 грн.

Таким чином, враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням пільгового стажу роботи, викладене у листі від 08.05.2018 №389/Ц-01.

3. Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, зарахувавши в пільговому обчисленні період роботи з 15.06.1988 по 12.05.1997 як трудовий стаж, зароблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців.

4. Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1 з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи за період з 15.06.1988 по 12.05.1997 з дня призначення пенсії 15.07.2014.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: 07400, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (07400, Київська обл., місто Бровари, бульвар Незалежності, будинок 11, ідентифікаційний код: 37892505).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складання повного тексту рішення - 08.11.2018 р.

Суддя Кушнова А.О.