Справа № 824/148/18-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/148/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ід код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (, вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601) про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі та стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Чернівецького окружного із позовною заявою до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (відповідач), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив суд:

1) визнати протиправними та скасувати накази Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №547 від 22.12.2017 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ №6 о/с від 10.01.2018 року про звільнення зі служби в поліції за пп. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

2) поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу оперативних розробок Чернівецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 11.01.2018 року;

3) стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу з 11.01.2018 року з відрахуванням усіх обов'язкових податків та зборів, допустивши рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою суду від 13.02.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 15.03.2018 року.

Ухвалою суду від 02.03.2018 року, за клопотанням представника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, розгляд справи призначено на 20.03.2018 року у режимі відеоконференції.

В судовому засіданні призначеному на 20.03.2018 року оголошено перерву до 29.03.2018 року.

Судове засідання призначене на 29.03.2018 року відкладено на 13.04.2018 року у зв'язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 02.04.2018 року, за клопотанням представника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, розгляд справи призначено на 13.04.2018 року у режимі відеоконференції.

Судове засідання призначене на 13.04.2018 року відкладене на 26.04.2018 року у зв'язку з неявкою сторін.

В судовому засіданні призначеному на 26.04.2018 року оголошено перерву до 17.05.2018 року.

Судове засідання призначене на 17.05.2018 року відкладено на 12.07.2018 року у зв'язку з перебуванням судді у щорічній відпустці.

Судове засідання призначене на 12.07.2018 року відкладене на 26.07.2018 року у зв'язку з перебуванням судді у відпустці.

26.07.2018 року, враховуючи думку представників сторін, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що Наказом т.в.о. директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №101 о/с від 02.08.2016 року його було призначено на посаду заступника начальника - начальником відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Чернівецькій області. Однак, Наказом від 13.02.2017 року № 38 о/с його було звільнено зі служби в органах поліції за п. 4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Зазначав, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 року №824/185/17-а його було поновлено на попередній або рівнозначній посаді, у зв'язку з чим наказом №257 від 19.10.2017 року наказ про звільнення від 13.02.2017 року був скасований, а його було поновлено на посаді заступника начальника - начальником відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Чернівецькій області, а наказом № 258 о/с від 20.10.2017 року на підставі його рапорту призначено на посаду оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю управління внутрішньої безпеки в Чернівецькій області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.10.2017 року у зв'язку з перебуванням його в статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000116 від 11.10.2016 року він був відсторонений від посади оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю терміном до 24.12.2017 року, а ухвалою того ж суду від 21.12.2017 року відсторонення продовжено до 21.02.2018 року.

Вказував, що Наказом Департаменту від 30.10.2017 року №458 у зв'язку з відстороненням його від посади та перебуванням в статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні було призначено службове розслідування.

Також зазначав, що Наказом № 547 від 22.12.2017 року на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, а наказом № 6 о/с від 10.01.2018 року звільнено зі служби в поліції з посади оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю за підпунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Позивач вважає накази про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби в поліції протиправними та такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Зокрема, позивач вказував, що підставами притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, є порушення вимог статей 18, 64 Закону України "Про національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та ч. 1 розділу II "Правил етичної поведінки поліцейських", які регламентують обов'язки поліцейського, що виразилося в низькій правосвідомості, неналежних морально-ділових якостей, порушення Присяги працівника поліції, здійснення вчинку, яким зраджено інтересам служби, а також перебування в статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, що є несумісним із подальшим проходженням служби. Тобто, відповідач фактично зазначив дві підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності, які випливають з одного факту - наявності кримінального провадження №0000116 у якому позивач перебуває в статусі обвинуваченого і яке знаходиться на розгляді в Шевченківському районному суді м. Чернівці.

Між тим, факт перебування його в статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність його вини у скоєні дисциплінарного проступку, оскільки в даному випадку наявність чи відсутність вини у скоєні кримінального правопорушення може бути встановлена лише вироком суду, який набрав законної сили в межах кримінального провадження. Підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Позивач вважає, що загальні міркування про морально-ділові якості, низьку правосвідомість, порушення присяги тощо, без визначення конкретних дій чи бездіяльності, які свідчать про скоєння дисциплінарного проступку, не дають підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Позивач посилався на те, що 03.01.2017 року на підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки від 04.11.2016 року №352 було проведено службове розслідування та розпочато щодо нього кримінальне провадження №0000116, тобто того ж самого провадження по тому самому факту, по якому в даний час позивач перебуває в статусі обвинуваченого і у зв'язку з чим звільнений зі служби.

Позивач вважає, що даним службовим розслідуванням були встановлені, факти порушення статей 18, 64 Закону України "Про національну поліцію", статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, які не є кримінальним правопорушенням і щодо яких не вносились відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, позивач вважає, що оскільки відповідач у строки, передбачені ст. 16 Дисциплінарного статуту не скористався своїм правом на застосування дисциплінарного стягнення за порушення, не пов'язані з кримінальним провадженням, накази №547 від 22.12.2017 року про накладення дисциплінарного стягнення та № 6 о/с від 10.01.2018 року прийняті з порушенням строків накладення дисциплінарного стягнення. При цьому, обставина скорочення посади не має правового значення для даних правовідносин, оскільки не позбавляла Департамент можливості застосування такого стягнення.

Позивач звертав увагу суду, що з даних підстав відповідачем вже було проведено службове розслідування згідно наказу Департаменту внутрішньої безпеки від 04.11.2016 року №352. При цьому, Інструкцією №230 не передбачено таких підстав для проведення службового розслідування, як відсторонення особи від посади та перебування в статусі обвинуваченого.

Незважаючи на це, саме відсторонення позивача від посади та перебування у статусі обвинуваченого були визначені в наказі Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 30.10.2017 року №458, як підстави для призначення та проведення службового розслідування.

На думку позивача, у відповідача відсутні будь-які правові підстави щодо призначення та проведення службового розслідування згідно наказу від 30.10.2017 року №458 щодо фактів, які ним вже були встановлені під час попереднього службового розслідування. При цьому зауважив, що дисциплінарне стягнення з подальшим звільненням зі служби було накладено, в тому числі саме у зв'язку із перебуванням у статусі обвинуваченого, що не можна вважати вірним, оскільки це не встановлює вини позивача та являється передчасним.

Між тим, згідного наказу №275 о/с від 07.11.2017 року він перебував у відпустці з 10.11.2017 року по 09.01.2018 року. Дисциплінарне стягнення накладено наказом №547 від 22.12.2017 року, тобто в період перебування його у відпустці, що свідчить про протиправність вказаного наказу, а також наказу про звільнення зі служби №6 о/с від 10.01.2018 року, оскільки останній був прийнятий на виконання дисциплінарного стягнення, накладеного наказом №547.

Крім того, позивач стверджував, що при прийнятті оскаржуваних наказів, суб'єкт владних повноважень не звернув уваги на наявність ухвал Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.10.2017 року та від 21.12.2017 року щодо відсторонення його від посади та передчасно застосував крайній захід дисциплінарного впливу - в межах дії строку відсторонення від посади.

Зазначав, що про протиправність оскаржуваного наказу від 10.01.2018 року №6 о/с про звільнення зі служби свідчить і те, що згідно вказаного наказу позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління внутрішньої безпеки, в той час як наказом від 30.10.2017 року №265 о/с позивач був призначений на посаду оперуповноваженого відділу оперативних розробок.

Позивач вважає, що спірними наказами порушені його права та свободи, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав суду письмовий відзив проти позову, в якому зазначив, що 04.11.2016 року слідчим з ОВС слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_1 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди; та у наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 Кримінального кодексу України.

За фактом оголошення ОСОБА_1 про підозру проведено службове розслідування, за результатами якого він підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи, що наказом Національної поліції України від 24.11.2016 року №1214 посаду, на якій він перебував скорочено, обмежились цим.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 року у справі № 824/185/17-а ОСОБА_1, звільненого зі служби в поліції у зв'язку із скороченням штатів або проведенням реорганізації, поновлено на службі в поліції. На виконання цієї постанови видано наказ Департаменту внутрішньої безпеки від 19.10.2017 року №257 о/с.

Отримавши 30.10.2017 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.10.2017 року про відсторонення ОСОБА_1 від посади терміном до 24.12.2017 року, керівництву Департаменту стало відомо, що позивач перебуває у статусі обвинуваченого у скоєні тяжкого корупційного злочину, пов'язаного із перебуванням на посаді заступника начальника УВБ в Чернівецькій області.

На думку відповідача, отримавши 30.10.2017 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.10.2017 року у начальника Департаменту була достатня підстава для призначення службового розслідування за відомостями, викладеними в ухвалі про відсторонення обвинуваченого ОСОБА_1 від посади, з метою досягнення цілей, встановлених у п. 1.2. Інструкції № 230. А тому твердження позивача, що у відповідача були відсутні підстави для призначення службового розслідування не знаходять свого підтвердження.

При цьому, відповідач зазначає, що попереднє службове розслідування, призначене наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 04.11.2016 року № 352, проводилось у зв'язку із надходженням інформації щодо можливих неправомірних дій окремих працівників УВБ в Чернівецькій області та з іншої підстави, а саме - повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Вказував, що з аналізу ухвали судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.10.2017 року вбачається, що зміна повідомлення про підозру ОСОБА_1 не відбувалась.

Оскільки були відсутні підстави для закриття кримінального провадження, то прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом, в результаті чого ОСОБА_1 набув статусу обвинуваченого у вчиненні тяжкого корупційного злочину.

Зазначав, що службове розслідування, призначене наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 30.10.2017 року №458, проводилось у зв'язку з отриманням відомостей, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні тяжкого корупційного злочину, тобто на підставі пункту 2.2.20 Інструкції № 230.

Окрім цього, відповідач звертав увагу суду на пункт 2.4. Інструкції № 230, де зазначено, що службове розслідування не проводиться в разі отримання інформації про повідомлення особі РНС про підозру в учиненні кримінального правопорушення, якщо його було проведено на підставі підпункту 2.2.2 цього пункту, а до особи, винної у його скоєні, ужито заходів дисциплінарного впливу.

Відповідач вважає, що позивач своїми діями дискредитував діяльність поліції, підірвав її авторитет у суспільстві, грубо порушив вимоги вищевказаних Законів та нормативних актів.

На думку відповідача, наведене підтверджує наявність у нього підстав на призначення, проведення службового розслідування та притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни.

При цьому вважає необґрунтованими посилання позивача на ст. 62 Конституції України, оскільки вона встановлює презумпцію невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення. До набрання законної сили обвинувальним вироком у кримінальному провадженні за вчинення тяжкого корупційного злочину службовим розслідуванням встановлено факт порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, в тому числі Присяги, за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Також не є порушенням накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у період перебування його у відпустці. Згідно наказу Департаменту внутрішньої безпеки від 07.11.2017 року № 275 о/с ОСОБА_1 перебував у відпустці з 10.11.2017 року по 09.01.2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Тобто вбачається відсутність заборони накладати дисциплінарне стягнення як звільнення з поліції під час перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

На підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що звільнення позивача було проведено у відповідності до норм чинного законодавства з урахуванням тяжкості проступку, а спірні накази були винесені в межах компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ід. код НОМЕР_1, паспорт громадянина України НОМЕР_2, виданий 08.01.1998 року Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 53).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 15.06.2016 року №79 о/с "По особовому складу Департаменту внутрішньої безпеки" підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_3), який прибув з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, призначено заступником начальника відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Чернівецькій області з посадовим окладом 3000 гривень з 13.06.2016 року (а.с. 165).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 02.08.2016 року №101 о/с "По особовому складу ДВБ" підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_3) призначено заступником начальника управління - начальником відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Чернівецькій області з посадовим окладом 3300 гривень, звільнивши його з посади заступника начальника відділу оперативного забезпечення цього ж управління (а.с. 81).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 04.11.2016 року №352 наказано призначити службове розслідування за фактом можливих неправомірних дій з боку окремих працівників УВБ в Чернівецькій області (а.с. 86-87).

За результатами проведеного службового розслідування складено Висновок службового розслідування за фактом можливих неправомірних дій окремих працівників УВБ в Чернівецькій області від 03.01.2017 року, затверджений начальником Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, члени комісії якої вважають:

1. Службове розслідування закінчити.

2. За порушення вимог статей 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, що виразилось у неділових відносинах із гр. ОСОБА_2 через адвоката Боженара О.Ф., що призвело до надзвичайної події, яка набула суспільного резонансу, відкриття кримінального провадження та оголошення про підозру начальникові УВБ в Чернівецькій області підполковнику поліції ОСОБА_4, останнього звільнити з посади.

3. За порушення вимог статей 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, що виразилось у неділових відносинах із гр. ОСОБА_2 через адвоката Боженара О.Ф., що призвело до надзвичайної події, яка набула суспільного резонансу, відкриття кримінального провадження та оголошення про підозру заступникові начальника УВБ в Чернівецькій області підполковнику поліції ОСОБА_1, останній підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи, що наказом Національної поліції України від 24.11.2016 року №1214 "Про організаційно-штатні зміни в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України" цю посаду скорочено, обмежитись цим (а.с. 32-36).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 05.01.2017 року №3 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УВБ в Чернівецькій області" наказано: 1. За порушення вимог статей 18, 64 Закону України "Про національну поліцію", статті 8 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, що виразилось у неділових відносинах із гр. ОСОБА_2 через адвоката Боженара О.Ф., що призвело до надзвичайної події, яка набула суспільного резонансу, відкриття кримінального провадження та оголошення про підозру начальникові УВБ в Чернівецькій області підполковнику поліції ОСОБА_4, останнього звільнити з посади. 2. За порушення вимог статей 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, що виразилось у неділових відносинах із гр. ОСОБА_2 через адвоката Боженара О.Ф., що призвело до надзвичайної події, яка набула суспільного резонансу, відкриття кримінального провадження та оголошення про підозру заступникові начальника УВБ в Чернівецькій області підполковнику поліції ОСОБА_1, останній підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи, що наказом Національної поліції України від 24.11.2016 року №1214 "Про організаційно-штатні зміни в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України" цю посаду скорочено, обмежитесь цим (а.с. 37-38).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 13.02.2017 року №38 о/с "По особовому складу ДВБ" звільнено зі служби в поліції за підпунктом 4 (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації) частини 1 статті 77 підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) заступника начальника управління - начальника відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Чернівецькій області з 16.02.2017 року з виплатою компенсації за 3 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2017 році. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 14 років 01 місяць 14 днів; для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 18 років 05 місяців 28 днів; служба в Державній податковій адміністрації України - 04 роки 04 місяці 14 днів (а.с. 17).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 року №824/185/17-а, постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.06.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано. Прийнято нову постанову. Постановлено: Визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України. Скасувати наказ начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 38 о/с від 13.02.2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновити ОСОБА_1 на посаді, яку він займав до звільнення зі служби або на рівнозначній посаді. Стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 92753,34 грн (а.с. 18-23).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 19.10.2017 року №257 о/с "По особовому складу ДВБ", на виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 року №824/185/17-а, скасовано Наказ Департаменту внутрішньої безпеки від 13.02.2017 року №38 о/с "По особовому складу ДВБ" у частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) - заступника начальника управління - начальника відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Чернівецькій області з 16.02.2017 року зі служби в поліції за підпунктом 4 (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації) частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" та поновити його на службі в поліції на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Чернівецькій області (а.с. 24).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 20.10.2017 року №258 о/с "По особовому складу", призначено підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління з посадовим окладом 2500 гривень, звільнивши його з посади заступника начальника управління - начальника відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Чернівецькій області (а.с. 25).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 30.10.2017 року №265 о/с "По особовому складу", унесено зміни до пункту наказу Департаменту внутрішньої безпеки від 20.10.2017 року №258 о/с щодо призначення підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління. Уважати його таким, що призначений на посаду оперуповноваженого відділу оперативних розробок Чернівецького управління (а.с. 83).

Ухвалою суду Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.10.2017 року №727/4941/17 відсторонено обвинуваченого ОСОБА_1 від посади оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України строком на два місяці, тобто до 24.12.2017 року (а.с. 26).

Ухвалою суду Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.12.2017 року №727/4941/17 строк відсторонення обвинуваченого ОСОБА_1 від посади оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України продовжено на два місяці, тобто до 21.02.2018 року (а.с. 27).

Враховуючи те, що у кримінальному провадженні №0000116 від 11.10.2016 року ОСОБА_1 має статус обвинуваченого у вчиненні тяжкого корупційного злочину, Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 30.10.2017 року №458 "Про призначення службового розслідування" наказано призначити службове розслідування (а.с. 88).

За результатами проведеного службового розслідування складено Висновок службового розслідування за відомостями, викладеними в ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці про відсторонення від посади ОСОБА_1 від 29.11.2017 року, затверджений начальником Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, члени комісії якої вважають:

1. Службове розслідування за відомостями, викладеними в ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.10.2017 року про відсторонення від посади оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Управління підполковника поліції ОСОБА_1, закінчити.

2. За порушення вимог статей 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №460-IV, та ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, що виразилося в низькій правосвідомості, неналежних морально-ділових якостях, порушені Присяги, здійсненні вчинку, яким зраджено інтереси служби, а також перебування в статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, що є несумісним із подальшим проходженням служби в Національній поліції України, ганьбить і дискредитує високе звання поліцейського, підполковника поліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління ДВБ звільнити зі служби в поліції (а.с. 89-95).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 22.12.2017 року №547 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Чернівецького управління" наказано за порушення вимог статтею 18, 64 Закону України "Про національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, та ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, що виразилося в низькій правосвідомості, неналежних морально-ділових якостях, порушенні Присяги працівника поліції, здійсненні вчинку, яким зраджено інтереси служби, а також перебування в статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, що є несумісним із подальшим проходженням служби в Національній поліції України, ганьбить і дискредитує високе звання поліцейського, підполковника поліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління звільнити зі служби в поліції (а.с. 29-30).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 10.01.2018 року №6 о/с "По особовому складу" звільнено зі служи в поліції за підпунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) - оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління, з 10.01.2018 року. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 15 років 00 місяць 10 днів; служба в Державній податковій адміністрації України - 04 роки 04 місяці 14 днів; на пільгових умовах - 03 роки 04 місяці 11 днів (а.с. 31).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 13.03.2018 року №109 "Про внесення змін до наказу Департаменту від 22.12.2017 року №547", унесено зміни до пункту 1 наказу Департаменту внутрішньої безпеки НПУ від 22.12.2017 року №547 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Чернівецького управління", а саме: вважати ОСОБА_1 таким, що звільнений з посади оперуповноваженого відділу оперативних розробок Чернівецького управління (а.с. 84).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 15.03.2018 року №47 о/с "По особовому складу", унесено зміни до наказу Департаменту внутрішньої безпеки НПУ від 10.01.2018 року №6 о/с щодо звільнення зі служби і поліції підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) вважати його таким, що звільнений з посади оперуповноваженого відділу оперативних розробок Чернівецького управління (а.с. 85).

Не погоджуючись з даними наказами Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №547 від 22.12.2017 року та №6 о/с від 10.01.2018 року, позивач звернувся до суду.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про національну поліцію України" від 02.07.2015 року №580 -VIII (далі - Закон №580 -VIII).

Відповідно до вимог ст. 1 цього Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ст. 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №580-VIII рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський зобов'язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Частинами 1 та 2 ст. 19 Закону №580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 4 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 29, ст. 245 із наступними змінами).

Так, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12.03.2013 року, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі-Інструкція №230).

Відповідно до п.1.1 Інструкції №230 ця Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Згідно п. 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктами 8.1-8.4 Інструкції №230 визначено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. У вступній частині висновку службового розслідування викладаються: посада, звання, прізвище, ініціали службової особи (осіб), яка(і) проводила(и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування. В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного. Також в описовій частині зазначаються відомості про залучення фахівців та дані про них, висвітлюються подані ними результати. При проведенні службових розслідувань за фактами витоку секретної інформації зазначаються форма допуску до робіт, пов'язаних з державною таємницею, особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, або осіб, дані яких вказуються у висновку службового розсліду

Судом встановлено, що у зв'язку із тим, що у кримінальному провадженні №0000116 від 11.10.2016 року ОСОБА_1 має статус обвинуваченого у вчиненні тяжкого корупційного злочину, Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 30.10.2017 року №458 "Про призначення службового розслідування" наказано призначити службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування складено Висновок службового розслідування в якому зазначено, зокрема, що за порушення вимог статей 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №460-IV, та ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, що виразилося в низькій правосвідомості, неналежних морально-ділових якостях, порушені Присяги, здійсненні вчинку, яким зраджено інтереси служби, а також перебування в статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, що є несумісним із подальшим проходженням служби в Національній поліції України, ганьбить і дискредитує високе звання поліцейського, підполковника поліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління ДВБ звільнити зі служби в поліції.

У зв`язку із цим, Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 22.12.2017 року №547 за порушення вимог статтею 18, 64 Закону України "Про національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, та ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, що виразилося в низькій правосвідомості, неналежних морально-ділових якостях, порушенні Присяги працівника поліції, здійсненні вчинку, яким зраджено інтереси служби, а також перебування в статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, що є несумісним із подальшим проходженням служби в Національній поліції України, ганьбить і дискредитує високе звання поліцейського, підполковника поліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління звільнено зі служби в поліції.

Згодом, Наказом Департаменту внутрішньої безпеки від 10.01.2018 року №6 о/с "По особовому складу" звільнено зі служи в поліції за підпунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) - оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління, з 10.01.2018 року.

Тобто, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за результатами дослідження матеріалів та висновку службового розслідування за відомостями, викладеними в ухвалі Шевченківського районного суду від 26.10.2017 року про відсторонення ОСОБА_1 від посади оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернівецького управління Департаменту внутрішньої безпеки та перебування його у статусі обвинуваченого за вчинення тяжкого корупційного злочину, а саме позивач своїми діями дискредитував діяльність поліції, підірвав її авторитет у суспільстві, грубо порушив вимоги вищевказаних Законів та нормативних актів.

Згідно висновку службового розслідування відносно виявлених фактів, а саме дисциплінарного проступку, відповідачем у висновку відображено лише загальна інформація щодо діючих нормативно-правових актів, зокрема, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника поліції, Закону України "Про Національну поліцію".

Так, інформація зазначена у висновку службового розслідування фактично, яка й стала підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних позивачем наказів, обґрунтовує скоєння позивачем кримінального злочину, але матеріали справи не містять доказів про наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_1

При цьому суд зазначає, що ст. 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантований захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Разом з тим, відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 по справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 по справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

26.09.2006 Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Грабчук проти України" зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи, порушує, твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з'ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.

Слід зазначити, що діючим законодавством, зокрема, ч. 3 ст. 70 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 04.11.2016 року повідомлено ОСОБА_1, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369, ч.3 ст. 369-2 КК України.

Однак, варто зазначити, що відображення у висновку службового розслідування факту отримання позивачем незаконної винагороди відповідач необґрунтовано вважає дисциплінарним проступком і порушенням службової дисципліни, оскільки вказані дії є саме кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачено нормами Кримінального кодексу України.

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив саме дисциплінарний проступок та порушив саме службову дисципліну у висновку службового розслідування не відображено та не підтверджується матеріалами справи, оскільки виклад встановлених службовим розслідуванням обставин стосується здебільшого викладу повідомлення позивачеві ОСОБА_1 про підозру та змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні.

Таким чином, сам по собі факт затримання та повідомлення ОСОБА_1, про підозру у кримінальному провадженні не свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку та порушення Присяги працівника поліції, а відтак не є підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача за відсутності беззаперечних доказів вчинення ним дисциплінарного проступку та за наявності порушеного кримінального провадження, в якому не ухвалено обвинувального вироку, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу.

Разом із цим варто зазначити, що відповідно до ст. 154 КПК України загальні положення відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу, яким являвся позивач.

Частина 2 ст. 154 КПК передбачає, що відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців.

Стаття 158 КПК регламентує порядок та підстави продовження строку відсторонення від посади та його скасування.

Частина 3 ст. 158 КПК України передбачає, що відсторонення від посади може бути скасовано ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, якого було відсторонено від посади, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Видавши наказ про звільнення позивача зі служби відповідач фактично перервав строк дії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці (яка не оскаржувалась) про відсторонення позивача від посади.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваних наказів діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі № 6-33цс14 зазначається, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

З огляду на вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №547 від 22.12.2017 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ №6 о/с від 10.01.2018 року про звільнення зі служби в поліції за пп. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є протиправним та підлягають скасуванню.

Враховуючи, що Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання поновлення на службі, суд вважає, що наявні підстави для застосування в даному випадку норм КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи висновок суду про протиправність та скасування оскаржуваних наказів, а також беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КЗпП України, позивача необхідно поновити на посаді оперуповноваженого відділу оперативних розробок Чернівецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 11.01.2018 року, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Стосовно стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 грошового утримання за час вимушеного прогулу з 11.01.2018 року, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, тому, період часу з 11.01.2018 року по 09.11.2018 року (день вирішення справи по суті) (209 робочих днів) є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абзацу 3 п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Із змісту п. 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Пунктом 4 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об'єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов'язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Тобто із системного аналізу вказаного положення, вбачається, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема матеріальна допомога.

Так, відповідно до довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про нараховане грошове забезпечення з 01.11.2017 року по 10.01.2018 року оперуповноваженого Чернівецького управління ДВБ НПУ підполковника поліції ОСОБА_1 №45 від 13.02.2018 року видно, що два календарні місяці, які передують звільненню позивача є листопад та грудень 2017 року. Загальна кількість відпрацьованих календарних днів за ці 2 місяці становить 61 день (30 днів+31 день = 61 день), загальна сума заробітної плати 17756, 55 грн., в тому числі матеріальна допомога в сумі 2500,00 грн.

Враховуючи положення п. 4 Порядку №100, видно, що загальна сума заробітної плати за два календарні місяці, які передували звільненню ОСОБА_1 є 15256,55 грн ( 17756, 55 грн - 2500,00 грн матеріальна допомога).

Поряд із цим, варто зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 91 Закону України "Про Національну поліцію" для поліцейських установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Тобто, законом установлено для поліцейських п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Як видно із доданої до матеріалів справи довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про нараховане грошове забезпечення №45 від 13.02.2018 року, відповідач визначав загальну суму заробітної плати позивача виходячи із календарних днів за два місяці (листопад 2017 року - 30 днів та грудень 2017 року - 31 день). На підставі цієї довідки позивач й розраховував суму середньоденної заробітної плати, вираховуючи її також в календарних днях.

Однак, враховуючи положення Порядку №100 варто зазначити, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі днів на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином, зважаючи на Порядок №100 та Закон України "Про Національну поліцію", суд зазначає, що загальна кількість робочих днів за листопад та грудень 2017 року становить 42 робочі дні.

Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 363,00 грн (15256,55 грн / 42 день = 363,00 грн/день).

Відтак, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 грошового утримання за час вимушеного прогулу з 11.01.2018 року по 09.11.2018 року у сумі 75504,00 грн (363,00 грн./день * 209 робочих днів = 75867,00 грн).

Пунктами 2, 3 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин суд вважає за необхідне допустити постанову до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати накази Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №547 від 22.12.2017 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ №6 о/с від 10.01.2018 року про звільнення зі служби в поліції за пп. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу оперативних розробок Чернівецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 11.01.2018 року.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу в сумі 75867,00 грн з відрахуванням усіх обов'язкових податків та зборів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 (ід код НОМЕР_1, АДРЕСА_1).

Відповідач - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (, вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601).

Суддя В.О. Григораш