Справа № 345/4429/18
Суддя: Юрчак Л. Б.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/4429/18
Провадження № 2-а/345/102/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано- Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л. Б., з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуші справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського УПП в Івано-Франківській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, який обґрунтував тим, що 11.10.2018 року відносно нього поліцейським УПП в Івано-Франківській області інспектором лейтенантом поліції ОСОБА_2Я винесено постанову серії ЕАВ № 657171 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. Постанова мотивована тим, що він 11.10.2018 року керуючи транспортним засобом TOYOTA АТ 2277 ВА без відповідного розпізнавального знаку «Інвалід» в м. Івано-Франківськ по вул.. Федьковича7А, здійснив зупинку стоянку на місці для інвалідів позначену відповідним дорожнім знаком , чим порушив п.п. 8.4.е. ПДР України. Вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки порушення правил дорожнього руху та адміністративного правопорушення він не скоїв,так як ним була здійснена вимушена зупинка транспортного засобу : він привіз до Івано-Франківської клінічної лікарні свого важкохворого батька , пенсіонера та учасника бойових дій ОСОБА_1 , який потребував сторонньої допомоги і вимушений був зупинитися як найближче до медичного закладу, іншого вільного місця для зупинки по даній вулиці не було. Він не бачив знаку, який передбачав місце стоянка для інвалідів. Після огляду лікаря, батька негайно було госпіталізовано на стаціонарне лікування і так як батько не міг самостійно оформитися на стаціонарне лікування, то цим змушений був займатися він. Після цього, він повернувся до свого транспортного засобу, однак його там не було , і він помітив , що приблизно на відстані 100 м. його автомобіль знаходиться на евакуаторі . Підійшовши до нього , водій евакуатора повідомив йому, що його викликали працівники патрульної поліції для доставки автомобіля на арешт майданчик та передав йому акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу . Після тцього ним було викликано працівників патрульної поліцію , він намагався пояснити їм ситуацію, проте вони взагалі не реагували, а натомість видали йому постанову про накладення штрафу. Вважає, що розгляд справи було проведено упереджено з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення його до відповідальності. Просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ЕАВ № 657171 від 11.10.2018 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн.

Ухвалою від 23.10.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін..

02.11.2018 року від представника відповідача інспектора ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 надійшов письмовий відзив, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю (а.с.14-28)

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

11.10.2018 року відносно ОСОБА_1 поліцейським УПП в Івано-Франківській області інспектором лейтенантом патрульної поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії ЕАВ № 657171 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. Постанова мотивована тим, що він 11.10.2018 року керуючи транспортним засобом TOYOTA АТ 2277 ВА без відповідного розпізнавального знаку «Інвалід» в м. Івано-Франківськ по вул.. Федьковича7А, здійснив зупинку стоянку на місці для інвалідів позначену відповідним дорожнім знаком , чим порушив п.п. 8.4.е. ПДР України .

Згідно з ч.1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1ст.8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.62 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обовязковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Відповідно п.п.8, 11 частині 1статті 23 Закону України «Про національну поліцію», що набув чинності 07.11.2015 року, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. 2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.1ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст.. 122 КУпАП .

Згідно ч.5 ст.122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» , встановлюють ПДР. затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожньої руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інші нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємства установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.10 ПДР учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь в процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. В свою чергу водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідь категорії.

У п.п. «б» п. 2.3. ПДР зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу , технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Тобто позивач повинен був бути уважним та стежити за дорожньою розміткою.

Згідно п. 1.10 ПДР вамушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться , станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно п.п.8.4 «є» ПДР таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Згідно п.19.4 ПДР під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі мають бути ввімкнені габаритні або стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково аварійна світлова сигналізація. В умовах недостатньої видимості дозволяється додатково увімкнути ближнє світло або протитуманні фари та задні протитуманні ліхтарі. Якщо габаритні ліхтарі несправні, транспортний засіб слід прибрати за межі дороги, а якщо це неможливо, його необхідно позначити відповідно до вимог пунктів 9.10 і 9.11 цих Правил.

Відповідно до п.9.10 ПДР разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ДТП); вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Відповідно до п.п. «а» п..15.10 ПДР стоянка забороняється у місцях , де заборонена зупинка.

Згідно п.п.33 ПДР дорожній знак 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Додаткова табличка 7.6.1. № спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку »- всі транспортні засоби повинні бути поставленні на стоянку на проїзній частині вздовж тротуару; додаткова табличка 7.17 «Інваліди» означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі , на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих правил.

Як вбачається із фотокопії місця порушення ПДР позивачем (а.с.25), відповідачем зафіксовано , що дорожній знак 5.38 з додатковими табличками 7.6.1,7.17 видимі та розміщені таким способом, який дозволяє учасникам дорожнього руху врахувати дорожню обстановку. Також зафіксовано транспортний засіб позивача безпосередньо під даним дорожнім знаком із додатковими табличками. А тому суд не бере до уваги твердження позивача про те, що він не бачив дорожнього знаку , який передбачав місце для стоянки інвалідів . Транспортний засіб позивача не мав відповідного розпізнавального знаку «інвалід» для здійснення даної зупинки. Крім того, позивачем не представлено суд посвідчення інваліда позивача або посвідчення інваліда особи , яку він перевозив.

Також суд не бере до уваги твердження позивача про те, що він здійснив вимушену стоянку, оскільки привіз хворого батька до медзакладу і змушений був зупинитися до нього як найближче, оскільки місце стоянки транспортного засобу позивача не є найближчим до обласної клінічної лікарні , адже безпосередньо на території мед закладу є кілька паркувальних стоянок , що дають змогу водіям без порушень ПДР здійснити стоянку (а.с.27,28)

Кім того, відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст. 122 КУпАП.

Частинами 2, 5 статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках , передбачених ч. ч. 1 та 2 цієї ж статті , уповноваженими: органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 N 5-рн/2015 дано офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, в якому суд вирішив, що положення ч 1 ст. 276 КУпАП, необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: ОСОБА_4 Крим, області, райони, міста, райони у містах, селища і села.

Відповідачем, як посадовою особою УПП в Івано-Франківській області ДПП, було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову в межах міста Івано-Франківська, а саме за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а тому дії відповідача є правомірними.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, а також п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, вбачається, що посадова особа (поліцейський) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а також ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на непредставлення позивачем доказів, які б спростовували обставини, викладені інспектором 1 батальйону роти №1 УПП в м. Івано-Франківську ОСОБА_2 в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, а факт вчинення позивачем зазначеного адмінправопорушення підтверджується фотозйомками з нагрудної камери поліцейського, судом розцінюються необґрунтованими доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачу слід відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про національну поліцію», ст. ст.122,222,252,283,288,289 КУпАП, ст. ст. 2,77,241-244,246,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського УПП в Івано-Франківській області ОСОБА_2 про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови серії ЕАВ №657171 від 11.10.2018 року в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ