Справа № 826/13818/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач-1, ОСОБА_1) та ОСОБА_2 (далі - Позивач-2, ОСОБА_2) звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни (далі - Відповідач, Уповноважена особа) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо перерахування на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) грошових сум з призначенням платежу «Внесення готівки на поточний рахунок НОМЕР_3 на суму 120 631,00 грн.», дата вчинення транзакції 27.12.2016 року, та щодо перерахування грошових сум з призначенням платежу «Внесення готівки на поточний рахунок НОМЕР_3 на суму 80 000,00 грн.» дата вчинення транзакції 04.01.2017 року в ПАТ «Вектор Банк»;

- зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1), яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 200 000,00 грн., які обліковуються на поточному рахунку № НОМЕР_4 в ПАТ «Вектор Банк», який належить ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1);

- визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо перерахування на користь ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_2) грошових сум із призначенням платежу «Внесення готівки на поточний рахунок НОМЕР_5 ОСОБА_2» на суму 100 000,00 грн., дата вчинення транзакції 27.12.2016 року та щодо перерахування грошових сум з призначенням платежу «Внесення готівки на поточний рахунок НОМЕР_5 ОСОБА_2» на суму 100 000,00 грн., дата вчинення транзакції 04.01.2017 року в ПАТ «Вектор Банк»;

- зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_2), який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 200 000,00 грн., які обліковуються на поточному рахунку № НОМЕР_6 в ПАТ «Вектор Банк», який належить ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_2).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2017 року залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі - Третя особа, Фонд).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи задоволенню не підлягають, адже не породжують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків іншої сторони договору, адже є внутрішнім розпорядчим документом банку. Щодо позовних вимог про зобов'язання Відповідача вчинити дії, суд зазначив, що, по-перше, Уповноваженою особою доведено факт неналежного оформлення операцій щодо зарахування коштів на поточні рахунки Позивачів, по-друге, фактично операції з внесення готівки не проводилися, а здійснювалося лише їх документальне оформлення з метою отримання гарантованої Фондом суми відшкодування поза межами черговості задоволення вимог кредиторів, по-третє, наслідки нікчемності правочинів Уповноважена особа вправі застосовувати як під час дії тимчасової адміністрації, так і під час ліквідації банку.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати його повністю та ухвалити нове, яким задовольнити адміністративний позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначають, що суд першої інстанції не врахував, по-перше, практики Верховного Суду в аналогічних за змістом спорах, по-друге, що переказ коштів (трансакцій) не є правочином, а відтак до нього не можуть бути застосовані наслідки нікчемності, по-третє, що зарахування коштів підтверджується матеріалами справи, а Позивачі не можуть нести відповідальність за дії працівників банку, по-четверте, що у випадку завдання збитків внаслідок проведення банківських операцій Фонду, а не банку, приписи ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не застосовуються, а Фонд має звертатися до суду із позовом про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів на підставі ст. 228 ЦК України, по-п'яте, що доказів, які б свідчили про надання пільг та переваг іншим кредиторам банку, Відповідачем не надано. Крім того, зазначили, що суд помилково ототожнив час реєстрації трансакцій в електронній системі банку з моментом внесення готівкових коштів до каси банку.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2018 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.10.2018 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2018 року справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.11.2018 року.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Від Уповноваженої особи 14.11.2018 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано, по-перше, перебування представника Уповноваженої особи Бойчук Н.Д. в іншому судовому засіданні, по-друге, неможливістю залучення інших представників у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем банку.

Разом з тим, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Разом з тим, викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи причини неможливості явки представника Відповідача у судове засідання судова колегія не може визнати поважними з огляду на те, що, по-перше, інтереси Уповноваженої особи в суді може представляти як її представник, так і вона особисто, як і будь-яка інша уповноважена належним чином на це особа, по-друге, доказів участі Бойчук Н.Д. в іншому судовому засіданні не надано, по-третє, обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За таких обставин, зважаючи на відсутність підстав для визнання поважними викладених у клопотанні причин для відкладення розгляду справи, а також зважаючи на визначені ст. 309 КАС України строки її розгляду, судова колегія вважає за необхідне у його задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 27.12.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір №ПФ-1789/3137 про відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичної особи (а.с. 9-14), відповідно до п. 1.1 якого для зберігання грошових коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України, банк відкриває клієнту (позивачу) поточний рахунок НОМЕР_3 в національній/іноземній валюті згідно заяви клієнта. 27.12.2016 року згідно квитанції №49 на поточний рахунок НОМЕР_3 зараховані кошти у сумі 120 631,00 грн. (а.с. 16), а 04.01.2017 року згідно квитанції №107 - у сумі 80 000,00 грн. (а.с. 16).

Крім того, 27.12.2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір №ПФ-1788/3136 про відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичної особи (а.с. 28-33), відповідно до п. 1.1 якого для зберігання грошових коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України, банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_5 в національній / іноземній валюті згідно заяви клієнта. 27.12.2016 року на поточний рахунок НОМЕР_5 згідно квитанції №48 зараховано кошти у сумі 100 000,00 грн. (а.с. 35), а 04.01.2017 року згідно квитанції №103 - 100 000,00 грн. (а.с. 35).

02.03.2017 року на підставі рішення Правління Національного банку України від 02.03.2017 року №112-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Вектор Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення №853 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Вектор Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Вектор Банк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 03.03.2017 до 02.04.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Вектор Банк», визначені статтями 37-39 Закону, Додусенку Володимиру Івановичу строком на один місяць з 03.03.2017 до 02.04.2017 включно (а.с. 102-106).

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Вектор Банк» Додусенка В.І. від 06.03.2017 року №29 було призначено перевірку документів, пов'язаних з укладанням банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних, рахунків, в тому числі карткових) з вкладниками, а також обставин зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб для визначення підстав можливого обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам (а.с. 110-112).

22.03.2017 року на підставі рішення Правління Національного банку України від 21.03.2017 №163-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Вектор Банк» виконавчою Дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення №1104 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Вектор Банк» та делегування повноважень ліквідатора банк», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Вектор Банк» з 22.03.2017 до 21.03.2019 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Вектор Банк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону №4452, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Савельєвій Анні Миколаївні строком на два роки з 22.03.2017 до 21.03.2019 включно (а.с. 107-109).

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, наказом Уповноваженої особи від 22.03.2017 року №46 призначена наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Вектор Банк» Додусенка В.І. від 06.03.2017 року №29 перевірка була продовжена, затверджено персональний склад Комісії та зобов'язано надати висновки уповноваженій особі у строк до 24.03.2017 (а.с. 113-115).

ОСОБА_1 04.04.2017 року звернулась до Уповноваженої особи із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за договором №ПФ-1789/3137 від 26.12.2016 року (а.с. 21).

Листом від 19.04.2017 року №626 Відповідач повідомив Позивача-1 про проведення на підставі п. 5 ч. 2 ст. 27 та ст. 38 Закону №4452 перевірки правочинів на предмет нікчемності, про результати якої позивача буде повідомлено у встановленому законодавством порядку (а.с. 24).

У подальшому 22.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Фонду із запитом про підстави проведення перевірки та її наслідки, а саме, чи визнані операції по внесенню нею коштів до категорії нікчемних (а.с. 17-18).

Із аналогічним запитом ОСОБА_1 24.05.2017 року звернулася до Уповноваженої особи (а.с. 19-20).

Листом від 15.06.2017 року №43-036-12393/17 Фонд повідомив Позивача-1 про продовження виконавчою дирекцією Фонду перевірки за клопотанням Уповноваженої особи (а.с. 23).

У свою чергу, листом від 23.06.2017 року №1146 Відповідач повідомив Позивача-1 про те, що необхідність проведення перевірки за її рахунком зумовлена тією обставиною, що операцію по внесенню коштів на поточний рахунок за договором №ПФ-1789/3137 від 23.12.2017 було здійснено в післяопераційний час (а.с. 23).

ОСОБА_2 04.04.2017 року звернувся до Уповноваженої особи із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за договором №ПФ-1788/3136 від 26.12.2016 року (а.с. 37).

Листом від 19.04.2017 року №627 Відповідач повідомив Позивача-2 про проведення на підставі п. 5 ч. 2 ст. 27 та ст. 38 Закону №4452 перевірки правочинів на предмет нікчемності, про результати якої позивача буде повідомлено у встановленому законодавством порядку (а.с. 39).

У подальшому 03.05.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Уповноваженої особи та Фонду із заявою щодо відсутності його у переліку осіб, які мають право на одержання виплати гарантованої суми за рахунок коштів Фонду (а.с. 36).

У відповідь Уповноважена особа листом від 10.05.2017 року №915 повідомила Позивача-2 про проведення на підставі п. 5 ч. 2 ст. 27 та ст. 38 Закону №4452 перевірки правочинів на предмет нікчемності, про результати якої позивача буде повідомлено у встановленому законодавством порядку (а.с. 40).

Крім того, 26.05.2017 року листом №43-036-11077/17 Третя особа повідомила Позивача-2 про продовження виконавчою дирекцією Фонду за клопотанням Відповідача строку проведення перевірки банку по вкладах (а.с. 38).

Судом першої інстанції також встановлено, що при перевірці операцій із зарахування коштів на рахунки Позивачів було встановлено, що фактичного внесення готівкових коштів Позивачами-1, 2 та ОСОБА_6 та видачі ОСОБА_7 готівкових коштів з каси банку насправді не відбувалося. Штучне створення в АБС ПАТ «Вектор Банк» облікових записів з нібито внесення фізичним особами (у тому числі позивачами) готівкових коштів на поточні рахунки та облікових записів із нібито зняття ОСОБА_7 готівкових коштів, було здійснено виключно з метою перерозподілу (заміни) зобов'язань ПАТ «Вектор Банк» з повернення коштів фізичній особі - ОСОБА_7 (вклад якого не підпадав гарантії ФГВФО у зв'язку із перевищення гарантованої чинним законодавством суми у розмірі 200 000,00 грн.) на зобов'язання з повернення коштів позивачам та ОСОБА_6 (вклади яких підпадають під гарантії ФГВФО).

Наявність фактів відображення з мінімальним інтервалом в регістрах обліку банку декількох операцій з різними особами в часових проміжках, тривалість яких є очевидно недостатньою для технологічного здійснення таких операцій, свідчить про наявність ознак проведення таких операцій без фактичного внесення та наступної видачі готівкових коштів. При цьому, деякі операції були вчинені в післяопераційний час та за межами роботи банку, а деякі вчинені одним і тим же касиром банку протягом кількох секунд, що не можливо зробити фізично.

Наказом Уповноваженої особи від 27.07.2017 року №84, враховуючи наявність підстав нікчемності правочинів (договорів), передбачених п. п. 1, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», щодо банківських операцій, які здійснювались ПАТ «Вектор Банк» (транзакцій в АБС банку про зарахування чи списання коштів за рахунками вкладників з метою протиправної зміни фінансових зобов'язань Банку перед особами, вклади яких не гарантується ФГВФО, на зобов'язання перед особами, вклади яких підпадають під такі гарантії, без фактичного внесення чи зняття готівки, у позаопераційний час банку, в період дії обмежень, встановлених рішенням Правління НБУ від 26.01.2017 за №51-рш/БТ із наступними змінами), встановлено факт нікчемності правочинів згідно з переліком та з підстав, зазначених у додатку №1 до наказу (а.с. 46-48).

28.07.2017 року Уповноваженою особою на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлені повідомлення №1459 та №1457 про те, що:

- транзакція ПАТ «Вектор Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошових сум з призначення платежу «Внесення готівки на поточний рахунок ОСОБА_1» на суму 120 631,00 грн., дата вчинення транзакції 27.12.2016 року, час вчинення транзакції 19:31 год.», є нікчемним правочином з підстав, визначених п. п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- транзакція ПАТ «Вектор Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошових сум з призначення платежу «Внесення готівки на поточний рахунок ОСОБА_1» на суму 80 000,00 грн., дата вчинення транзакції 04.01.2017 року, час вчинення транзакції 12:43 год.», є нікчемним правочином з підстав, визначених п. п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 25);

- транзакція ПАТ «Вектор Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_2 грошових сум з призначення платежу «Внесення готівки на поточний рахунок ОСОБА_2» на суму 100 000,00 грн., дата вчинення транзакції 27.12.2016 року, час вчинення транзакції 19:31 год.», є нікчемним правочином з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- транзакція ПАТ «Вектор Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_2 грошових сум з призначення платежу «Внесення готівки на поточний рахунок ОСОБА_2» на суму 100 000,00 грн., дата вчинення транзакції 04.01.2017 року, час вчинення транзакції 12:43 год.», є нікчемним правочином з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 177-178).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 4, 26, 27, 38 Закону України «Про систему гранування вкладів фізичних осіб», Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174, а також затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 року №14 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами, і ряду інших підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в Уповноваженої особи були наявні правові підстави для віднесення правочинів до нікчемних, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Приписи ч. 4 ст. 26 Закону визначають, що Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом року до дня прийняття такого рішення); 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - один рік до дня прийняття такого рішення); 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Згідно ст. 27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000,00 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фондом відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів рахунків вкладників, сформованих на підставі переліку рахунків вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Отже, Закон пов'язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду інформації щодо фізичної особи до переліку рахунків вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів рахунків вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як вбачається зі змісту повідомлень Уповноваженої особи від 28.07.2017 року №1459 та №1457 транзакції ПАТ «Вектор Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових сум з призначення платежу «Внесення готівки на поточний рахунок» є нікчемними з підстав, визначених п. п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи ч. 3 ст. 38 Закону визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту наведених норм випливає, що право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що за Законом до такого переліку віднесені правочини, що вчинені (укладені) саме банком. Щодо правочинів (у тому числі договорів), які укладені між фізичними чи юридичними особами - уповноважена особа таких повноважень не має за цим Законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону. Про це зазначив Верховний Суд в уже згаданій вище постанові.

Як вже було встановлено раніше, Відповідач вважає нікчемними правочини з внесення через касу Банку на рахунок Позивачів грошових коштів, посилаючись на положення п. п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Водночас, Уповноваженою особою не враховано, що операція прийняття і зараховування на рахунок коштів не є правочином між банком та фізичною особою згідно ст. 202 ЦК України.

Здійснюючи операції з внесення (перерахування) коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон про платіжні системи).

Так, відповідно до пп. 7.1.2 ст. 7 згаданого Закону, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону про платіжні системи документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі.

Як було встановлено раніше та не заперечується Відповідачем, на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3 останньою через касу банку були внесені кошти в сумі 80 000,00 грн. згідно квитанції від 04.01.2017 року №107 та в сумі 120 631,00 грн. згідно квитанції №49 від 27.12.2016 року. Крім того, на рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_5 останнім через касу банку були внесені кошти в сумі 100 000,00 грн. згідно квитанції від 04.01.2017 року №103 та в сумі 100 000,00 грн. згідно квитанції №48 від 27.12.2016 року.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівник а банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку Позивачі надали належним чином оформлені документи банківської установи, які свідчать про те, що грошові кошти відповідно до укладених договорів внесені. При цьому зі змісту даної Інструкції вбачається, що обов'язок із зазначення часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» виникає у випадку здійснення касової операції в післяопераційний час. Натомість доказів, що операції із зарахування коштів на рахунки НОМЕР_3 та НОМЕР_5 були здійснені у поза операційний час, Відповідачем не надано, а відтак твердження останнього щодо відсутності на квитанціях відмітки із зазначенням часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» є безпідставним.

Твердження Уповноваженої особи про те, що внесення на рахунок Позивачів коштів у відбувалося шляхом «дроблення» рахунку іншого клієнту банку, що зумовило збільшення суми коштів, яка може бути повернута за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судовою колегією оцінюється критично, оскільки чинним на момент здійснення трансакцій законодавством не було передбачено обмежень чи заборон на зняття фізичними особами готівкових коштів у ПАТ «Вектор Банк», а також внесення такими особами на власні поточні рахунки таких коштів. Крім того, судовою колегією враховується, що лише 26.01.2017 року Правлінням Національного банку України було прийнято рішення №51-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Вектор Банк» до категорії проблемних».

Отже, внесення на банківський рахунок Позивачів грошових коштів через касу банку відповідало вимогам чинного законодавства.

Висновок суду першої інстанції про те, що фактично операції з внесення готівки не проводилися, а здійснювалося лише документальне оформлення операцій з метою отримання гарантованої Фондом суми відшкодування, є, на переконання судової колегії, помилковим, оскільки, як було встановлено вище, факт зарахування коштів за банківські рахунки Позивачів підтверджуються належними і допустимими доказами, а також не спростовується Відповідачем. Крім того, всі операції здійснені не лише до моменту віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а й до моменту визнання його проблемним, що, у розумінні п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону, унеможливлює будь-яке твердження про вчинення банком дій, спрямованих на збільшення гарантованої Фондом до відшкодування суми коштів. При цьому, на думку судової колегії, клієнт банку не може нести відповідальність за дії працівників фінансової установи, у зв'язку з чим несвоєчасне або неналежне внесення до електронної системи банку відомостей про фінансову операцію не може спростовувати факт зарахування коштів на банківський рахунок, який підтверджується належним доказом.

Крім того, як вже було неодноразово зазначено вище, операція з внесення коштів на рахунок фізичної особи не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та, як наслідок, визнані нікчемними. У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв'язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що право Позивачів може бути захищене шляхом визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Положення п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту прав Позивачів є зобов'язання Уповноваженої особи включити інформацію про ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Уповноваженої особи щодо визначення нікчемними правочинів (трансакцій) щодо перерахування коштів, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Згідно ч. ч. 1, 2, 10 ст. 38 Закону Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону перевірка правочинів ПАТ «Вектор Банк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Наведена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018 року, № 910/24198/16 від 16.05.2018 року та № 819/353/16 від 04.07.2018 року.

Таким чином, оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, то він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), а тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Зміст вищевикладеного дає підстави для висновку, що права Позивачів у межах спірних правовідносин не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними та скасування рішень Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними правочинів (трансакцій) щодо перерахування на користь Позивачів грошових коштів, відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 802/351/16-а.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про:

- визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо перерахування на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) грошових сум з призначенням платежу «Внесення готівки на поточний рахунок НОМЕР_3 на суму 120 631,00 грн.», дата вчинення транзакції 27.12.2016 року, та щодо перерахування грошових сум з призначенням платежу «Внесення готівки на поточний рахунок НОМЕР_3 на суму 80 000,00 грн.» дата вчинення транзакції 04.01.2017 року в ПАТ «Вектор Банк»;

- визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо перерахування на користь ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_2) грошових сум із призначенням платежу «Внесення готівки на поточний рахунок НОМЕР_5 ОСОБА_2» на суму 100 000,00 грн., дата вчинення транзакції 27.12.2016 року та щодо перерахування грошових сум з призначенням платежу «Внесення готівки на поточний рахунок НОМЕР_5 ОСОБА_2» на суму 100 000,00 грн., дата вчинення транзакції 04.01.2017 року в ПАТ «Вектор Банк».

Крім того, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для неподання про інформації про рахунки Позивачів як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про необґрунтованість частини позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати у такій частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині задоволених позовних вимог до Уповноваженої особи про зобов'язання вчинити дії та вирішення позовних вимоги до неї про скасування рішень, контроль за правильністю яких перебуває поза площиною адміністративного судочинства. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з Фонду на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 800,00 грн. кожному, сплачених згідно квитанцій №0.0.861862177.1 від 02.10.2017 року на суму 640,00 грн., №0.0.861863174.1 від 02.10.2017 року на суму 640,00 грн., №0.0..1 від 06.09.2018 року на суму 960,00 грн. та №0.0..1 від 06.09.2018 року на суму 960,00 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 238, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення щодо визнання нікчемними правочинів (трансакцій) щодо перерахування на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів - закрити.

Прийняти в іншій частині позовних вимог нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2).

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєву Анну Миколаївну включити інформацію про ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню згідно з договором про відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичної особи ПФ-1789/3137 від 27 грудні 2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк».

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєву Анну Миколаївну включити інформацію про ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню згідно з договором про відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичної особи ПФ-1788/3136 від 27 грудні 2016 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 14» листопада 2018 року.