Справа № 524/6186/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 524/6186/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Моісеєвої К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою поліцейського роти №4 батальйону патрульної поліції у м.Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Лисенка Івана Сергійовича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2018 (суддя Предоляк О.С. вул. Першотравнева, 29/5, м. Кременчук, Полтавська, 39600) по справі № 524/6186/18

за позовом ОСОБА_2

до поліцейського роти №4 батальйону патрульної поліції у м.Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Лисенка Івана Сергійовича

третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2018 р. задоволений позов ОСОБА_2 до поліцейського роти №4 батальйону патрульної поліції у м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Лисенка Івана Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №191960 від 20.07.2018, винесену поліцейським роти №4 БПП у м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Лисенком І.С, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі закрито.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що пояснення позивача про те, що дорожній знак 2.2 «Проїзд заборонено» розташований в «недоступній зоні», не відповідають дійсності та не підтверджені належними і допустимими доказами. Отже, вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача є правомірною, оскільки останнім не виконано вимоги даного дорожнього знаку.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.07.2018 р. близько 15 год. 37 хв., керуючи транспортним засобом KIA CED, номерний знак НОМЕР_1, рухаючись у м. Кременчуці по вул. Ватутіна, 19/22, ОСОБА_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п.п. 8.4 ПДР України.

20.07.2018 року поліцейським роти №4 батальйону патрульної поліції у м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Лисенком Іваном Сергійовичем винесено постанову серії ВР № 191960 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Не погодившись з вказаною постановою та з метою відновлення порушених прав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не міг виконати вимоги знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», через невідповідність даного знаку стандарту України ДСТУ 4100/2014 п. 10.1.1 на момент винесення оскаржуваної постанови.

Колегія судді погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» № 3353 від 30.06.1993 року встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року ( із змінами та доповненнями).

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративне правопорушення (далі: КУпАП).

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити. (ст. 10, 11 КУпАП).

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають буди зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з п. 8.1. ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Так, відповідно до п.8.2.1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

З національного стандарту України ДСТУ 4100/2014 вбачається, що дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено (п. 10.1.1).

Дослідивши надані сторонами у справі відеозаписи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не враховано, що дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», не відповідає стандарту України ДСТУ.

Доводи відповідача з апеляційної скарги, щодо розташування даного знаку в видимій зоні жодним чином не підтверджено. З дослідження наданого третьою особою відеозапису, в якості доказу вчиненого позивачем правопорушення не можливо встановити розташування даного дорожнього знаку у видимій для водія зоні.

Поряд з тим, позивачем надано до суду відеозапис місця події, з якого вбачається, що даний дорожній знак є частково закритим перешкодами від учасників дорожнього руху, а саме: зеленими насадженнями.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, та не міг виконати вимоги знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», через невідповідність даного знаку до стандарту України ДСТУ 4100/2014 п. 10.1.1 на момент винесення оскаржуваної постанови.

Відповідачем не доведено, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Статтею 77 Кодексу адміністративного правопорушення встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти №4 батальйону патрульної поліції у м.Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Лисенка Івана Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2018 по справі № 524/6186/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко Л.В. Любчич