Справа № 686/20299/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа №686/20299/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22986/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 14.12.2016 (суддя Карплюк О.І.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (колегія суддів у складі: Боровицького О.А., Сапальової Т.В., Матохнюка Д.Б.) у справі № 686/20299/16-а за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Хмельницької міської ради (далі - відповідач, Хмельницька міськрада) про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 14.12.2016, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, в задоволенні позову відмовлено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.02.2016 ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області відносно позивача складено висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України від 16.09.2014 № 1682-VII «Про очищення влади» (далі - Закон № 1682-VII), згідно з яким у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік (далі - Декларація) ОСОБА_1 вказала достовірні відомості щодо наявності майна, набутого нею за час перебування на посадах, зазначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону № 1682-VII, які відповідають наявній податковій інформації про майно ОСОБА_1

Поряд з цим, податковим органом встановлено, що вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у Декларації, набутого нею за час перебування на посадах, визначених пунктом 1-10 частини першої статті 2 Закону № 1682-VII, не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані нею із законних джерел.

На підставі даного висновку розпорядженням Хмельницького міського голови від 06.10.2016 № 510-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій управління праці та соціального захисту населення відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (з підстав, передбачених Законом № 1682-VII).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що вартість придбаних позивачем в 2014 році об'єктів нерухомості не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ним та членами його сім'ї із законних джерел, а тому відповідачем правомірно звільнено позивача з підстав, передбачених Законом № 1682-VII.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення попередніх інстанцій та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що вказане у декларації нерухоме майно було придбане членами її родини, а не нею одноособово, а відтак, - висновки суду про її фінансову неспроможність є помилковими. Крім того, зазначає, що в даному випадку не було підстав застосовувати до неї положення Закону № 1682-VII в частині звільнення з займаної посади. Сам обов'язок декларування доходів за 2014 рік та наслідок його невиконання передбачений Законом України «Про запобігання і протидії корупції». Вважає, що були порушені строки застосування дисциплінарного стягнення. Також, позивач заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи та врахування при її розгляді постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.04.2017 у справі № 822/996/17, якою визнано протиправним та скасовано висновок від 29.02.2016 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону № 1682-VII відносно ОСОБА_1

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Ухвалою Верховного Суду від 17.10.2018 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.11.2018 від позивача на адресу Верховного Суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

07.11.2018 у судове засідання не прибула жодна зі сторін у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодного з учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце його проведення, касаційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено припинення трудового договору з підстав, визначених Законом № 1682-VII.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 1 цього Закону очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

За приписами частини третьої статті 1 Закону № 1682-VII протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел (частина восьма статті 3 Закону № 1682-VII).

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 2 вказаного Закону заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади.

Відповідно до вимог частини п'ятої статті 5 Закону № 1682-VII перевірці підлягають: 1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; 2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Процедуру проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону № 1682-VII, зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1-11 частини першої статті 2 цього Закону, у деклараціях, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», визначено Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону № 1682-VII, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 № 1100 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.11.2014 за № 1385/26162 (далі - Порядок).

В силу підпункту 3 пункту 3 цього Порядку проведення перевірки фактично полягає в:

аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

За правилами частини десятої статті 5 Закону № 1682-VII, у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону № 1682-VII керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи ДФС здійснюють перевірку осіб, зазначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону № 1682-VII за двома критеріями: 1) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру; 2) відповідність вартості майна (майнових прав), набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, за другим критерієм достатньою підставою для звільнення з посади є невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином, для вжиття заборони за другим критерієм необхідно встановити невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного в деклараціях, набутого на час перебування на відповідних посадах, доходам, отриманим із законних джерел.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у Декларації ОСОБА_1 зазначено загальну суму її сукупного доходу - 40 376 грн., а членів її сім'ї - 18 100 грн.

При цьому, встановлено, що 25.07.2014 позивач придбав житловий будинок АДРЕСА_1, вартістю 293 965 грн., та дві земельні ділянки площею, відповідно, 0,1182 га і 0,1000 га, які знаходяться за цією ж адресою, вартістю, відповідно, 140 261 грн. та 178 784 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем до суду надані розписки, з яких вбачається отримання її чоловіком, ОСОБА_6 23.07.2014 позик у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в сумі, відповідно, 160 000 грн. та 60 000 грн., а також отримання позивачем 20.07.2014 позики в сумі 50 000 грн. у ОСОБА_9, проте в розділі VI Декларації позивача відсутні відомості про фінансові зобов'язання останнього та членів його сім"ї, такі доходи не задекларовані у встановленому законом порядку.

Отже, вартість придбаних позивачем в 2014 році об'єктів нерухомості, зазначених ним у Декларації, не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отриманих позивачем та членами його сім'ї із законних джерел.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо правомірності звільнення позивача з підстав, передбачених Законом № 1682-VII, та наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо посилання позивача на те, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.04.2017 у справі № 822/996/17 визнано протиправним та скасовано висновок ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області від 29.02.2016, слід зазначити наступне.

Верховний Суд України у своїй постанові від 01.06.2010 у справі № 21-300во10 зазначив, що вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб'єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте, ймовірно, могли мати місце у майбутньому.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, рішення не підлягало сумніву.

На момент розгляду даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій висновок ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області від 29.02.2016 був не скасований та позивачем не оскаржувався.

Крім того, наявність вищезазначеного судового рішення не є підставою для скасування судових рішень за наслідками їх перегляду в касаційному порядку, а може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Стосовно доводів позивача щодо порушення відповідачем порядку звільнення із займаної посади та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, з посиланням на пункт 22 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Суд зазначає, що Закон № 1682-VII є спеціальним законом, прийняття якого слугувало підставою для внесення змін до КЗпП України в частині доповнення підстав припинення трудового договору, а саме, відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом № 1682-VII.

Зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у пункті 4 статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що норми КЗпП України не розповсюджується на дане звільнення, оскільки підстава припинення державної служби визначена виключно спеціальною нормою Закону № 1682-VII.

Стосовно доводів позивача щодо відсутності підстав застосовувати до нього положення Закону № 1682-VII в частині звільнення його з займаної посади, Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міськради, є особою, щодо якої проведено перевірку достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування з метою реалізації зазначеного Закону, а не з метою перевірки обов'язку декларування доходів за 2014 рік та наслідків його невиконання, передбачених Законом України «Про запобігання і протидії корупції».

Посилання позивача на те, що на розгляді колегії суддів Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п'ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII, Суд відхиляє, оскільки на даний час відсутнє Рішення Конституційного Суду України, яким би встановлювалася невідповідність Конституції України наведених положень Закону № 1682.

Водночас, Суд зазначає, що положення Законів України, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду від 14.12.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 686/20299/16-а залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: В.М. Бевзенко
О.В. Білоус