Справа № 1840/2893/18
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2018 р. Справа № 1840/2893/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Михайленко О.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Сердюк О.В.,
представників відповідача: Ольховик В.О., Москаленко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 1840/2893/18
за позовом ОСОБА_1
до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
про визнання протиправними та скасування наказів в частині, стягнення середнього заробітку,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач), в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26.06.2018 № 637 по особовому складу в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора роти № 2 батальону відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 26 червня 2018 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 18.05.2018 № 684 в частині звільнення позивача з поліції;
Позовні вимоги мотивовані тим, що передумовою оскаржуваних наказів стала подія, яка відбулася 13.05.2018 під час несення позивачем разом із напарником ОСОБА_2 служби, в результаті якої правопорушником ОСОБА_3 було подано заяву про неправомірні дії співробітників поліції. На підставі вказаної заяви були внесені відомості в ЄРДР, ОСОБА_1 та її напарник були допитані в якості свідків. Позивач звертає увагу на те, що остаточне рішення по кримінальному провадженню не прийняте. Позивач не погоджується із застосованим до нього дисциплінарним стягненням, оскільки відповідачем при накладенні такого крайнього заходу дисциплінарного стягнення як звільнення, не було враховано відсутність доказів вчинення дисциплінарного порушення, відсутність вироку суду у кримінальному провадженні. Позивач зазначає, що перебуваючи на службі, не мала раніше дисциплінарних стягнень, службові обов`язки виконувала сумлінно і добросовісно. Має подяки. Відповідачем не враховано, також, що позивач одна виховує дитину і служба в поліції є єдиним джерелом доходу, тому звільнення поставило її у вкрай скрутне матеріальне становище. На переконання позивача, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу, застосовано за відсутності правових підстав, без урахування усіх обставин у справі та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком та мірою дисциплінарної відповідальності.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.
Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні.
У письмовому відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачем було грубо порушено службову дисципліну, зокрема безпідставно застосовано заходи фізичного впливу до громадянина ОСОБА_3 . Факт вчинення дисциплінарного проступку належним чином підтверджується матеріалами службового розслідування. Враховуючи, що під час проведення службового розслідування позивач своє вини не визнала, надала пояснення, в яких виклала факти, що спростовуються матеріалами службового розслідування, а також враховуючи те, що вищевказана подія набула суспільного резонансу, що в свою чергу негативно вплинуло на авторитет органів Національної поліції, відповідачем було застосовано до ОСОБА_1 найсуворіше дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.
Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в Національній поліції з лютого 2016 року по червень 2018 року, з травня 2016 року в Департаменті патрульної поліції Національної поліції України на посаді інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції м. Суми, мала звання лейтенанта поліції, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 (а.с. 35-40).
Наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 14.05.2018 № 2130 (а.с. 47-48) з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки за фактом застосування фізичної сили інспектором роти № 2 батальйону УПП в Сумській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_1 та поліцейським роти № 2 батальйону УПП в Сумській області ДПП рядовим поліції ОСОБА_2 , що мало місце 13.05.2018, призначено службове розслідування.
За результатами проведеного службового розслідування було складено висновок від 18.05.2018 (а.с. 129-146), яким встановлено наступне.
Опитана під час службового розслідування ОСОБА_1 пояснила, що прибувши за адресою: АДРЕСА_1 , поблизу одного з під`їздів вона разом із ОСОБА_2 виявили невідому особу чоловічої статі, який знаходився на землі з приспущеними штанами. ОСОБА_2 одяг гумові рукавички та почав разом із позивачем підіймати громадянина розмовляючи з останнім та намагаючись одягти штани. Громадянин почав пручатись висловлюватись нецензурною лайкою в бік поліцейських та кидати в них своє взуття, а також намагався нанести удари поліцейським. Врешті-решт позивачу та ОСОБА_2 вдалося посадити громадянина на лавку поблизу під`їзду. У громадянина, якого підняли поліцейські, випав недопалок і ОСОБА_1 віддвинула ногу громадянина, який ледь не наступив на нього. Поліцейські намагались встановити особу громадянина, але останній погрожував, висловлювався нецензурною лайкою, намагався нанести удари, у зв`язку із чим позивач із ОСОБА_2 вимушені були притримувати його на лавці. Під час спілкування із громадянином ОСОБА_1 вимушена була нахилитись над громадянином для того щоб зрозуміти що говорить останній. Близько 18.00 Позивач зателефонувала на лінію 103 та викликала для громадянина швидку медичну допомогу. Після того як на службовий планшет надійшло нове завдання, поліцейські залишили місце. Також ОСОБА_1 зазначила, що під час спілкування із громадянином заходів фізичного впливу не застосовувала окрім самозахисту.
Під час службового розслідування встановлено, що відеофіксацію події за участю лейтенанта поліції ОСОБА_1 та рядового поліції ОСОБА_2 здійснював громадянин ОСОБА_4 із своєї квартири за допомогою мобільного телефону. При цьому, свідком зазначеної події стала його дружина громадянка ОСОБА_5 , яка знаходилась поряд із громадянином ОСОБА_4 під час здійснення ним відеофіксації. Опитаний під час службового розслідування громадянин ОСОБА_4 , пояснив, що 13.05.2018 близько 18 год. 00 хв., перебуваючи в своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , побачив як два співробітника поліції у однострої наносять удари ногами невідомому громадянинові, який сидів на лаві. При цьому, громадянин ОСОБА_4 доповнив, що жінка-поліцейський наступала ногою на ноги чоловікові, який сидів на лаві та наносила йому удари, а інший поліцейський також надавлював своєю ногою на ногу вказаного громадянина. Громадянин ОСОБА_4 доповнив, що здійснював відефіксацію зазначеної події на мобільний телефон. Зробивши зауваження поліцейським стосовно їх поведінки, громадянин ОСОБА_4 побачив як вони залишили місце події.
Опитана під час службового розслідування громадянка ОСОБА_5 , повністю підтвердила пояснення громадянина ОСОБА_4 , а також доповнила, що поліцейський, озираючись навколо, здійснив затиск шиї громадянина, який сидів на лаві, руками. Після чого, жінка в однострою поліцейського притиснула ногою руку чоловіка, який намагався підвестися з лави. Громадянка ОСОБА_5 зазначила, що громадянин, який сидів на лаві, не чинив опору поліцейським.
За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», пунктів 1, 2 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, статей 6, 7, 8, пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 18, 29, 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію».
18.05.2018 Департаментом патрульної поліції Національної поліції України прийнято наказ № 684, пунктом 1 якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», пунктів 1, 2 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, статей 6, 7, 8, пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 18, 29, 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію», керуючись статтями 2, 5, 7, 12, 13, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», інспектора роти № 2 батальйону УПП в Сумській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (а.с. 147-149).
На підставі вказаного наказу 26.06.2018 Департаментом патрульної поліції Національної поліції України прийнято наказ № 637 о/с, яким відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0014016), інспектора роти № 2 батальйону (а.с. 158).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правовідносини, пов`язані з проходженням та звільненням з посад публічної служби ОВС, регулюються нормативно-правовими актами у сфері проходження служби, а саме: Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІІІ (далі Закон № 580-VІІІ), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV, та іншими.
Відповідно до п. 9 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону № 580-VІІІ, до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі Дисциплінарний статут ОВС).
Статтею 1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна визначається як дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ передбачає суворе підпорядкування працівників порядку та правилам, встановленим законами, спеціальними статутами і наказами МВС України, та ґрунтується на усвідомленні кожним з них свого службового обов`язку і особистої відповідальності за справу боротьби зі злочинністю й охорони громадського порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного Статуту ОВС Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
Службова дисципліна, забезпечуючи законність, чіткість, злагодженість і єдність дій працівників органів внутрішніх справ відповідно до Присяги працівника поліції, що наведена в ст. 64 Закону № 580-VIII, зобов`язує: завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватись Конституції та законів України, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Відповідно до вимог п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен зокрема професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами, поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність, у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків.
Згідно із п. 2 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено зокрема сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Згідно із ст. 29 Закону № 580-УІІІ поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.
Відповідно до ст. 43 Закону № 580-VIII вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.
Статтею 44 Закону № 580-VIII визначено такий поліцейський захід примусу як застосування фізичної сили. Так, поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.
Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарні стягнення, одним з яких є «звільнення з органів внутрішніх справ». За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні або в неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Дисциплінарного статуту ОВС).
Відповідно до вимог ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
У судовому засіданні було досліджено відеозапис загальною тривалістю 4 хв. 57 сек. (а.с. 41), під час перегляду якого підтверджено факти, викладені у висновку службового розслідування, зокрема те, що позивач застосувала фізичну силу у вигляді удару правою ногою по ногах громадянина, а також неодноразово наступала на його праву ногу своєю ногою.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку належним чином підтверджується матеріалами справи, висновком службового розслідування.
Таким чином, доводи позивача про відсутність доказів вчинення ним правопорушення суд визнає хибними.
Суд, також, не бере до уваги посилання позивача на порушення принципу пропорційності, яке полягає у невідповідності застосованого стягнення тяжкості дисциплінарного проступку, виходячи з наступного.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть накладатись на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни, а саме: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.
Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
При визначенні виду стягнення ст. 14 Дисциплінарного статуту надає це право відповідному керівнику, але, як зазначалось раніше, зобов`язує його враховувати при цьому низку чинників: ступінь тяжкості вчиненого проступку; обставини, за яких учинено проступок; заподіяну порушенням шкоду; попередню поведінку працівника; визнання ним своєї вини; ставлення до виконання службових обов`язків; рівень кваліфікації тощо.
Суд зауважує, що тяжкість вчиненого проступку вчиненого позивачем полягає в тому, що безпідставно застосувавши до особи фізичну силу, позивач знехтувала основними правами людини і громадянина, зокрема правом на повагу до його гідності, передбаченим ст. 28 Конституції України. При цьому, позивачем було порушено основний принцип діяльності поліції, а саме верховенство права, відповідно до якого, як зазначалось раніше, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Стосовно попередньої служби позивача, у тому числі й ставлення до виконання службових обов`язків суд звертає увагу, що матеріали справимістять службову характеристику останньої, складену начальником УПП в Сумській області ДПП капітаном поліції Калюжним О.О. (а.с. 73), згідно якої за період служби в Національній поліції та займаній посаді позивач зарекомендувала себе посередньо, нормативно-правові акти МВС та Національної поліції, які регламентують діяльність поліції, вивчила, але при виконанні службових обов`язків не завжди дотримується їх вимог. Також, у характеристиці зазначено, що позивач за характером енергійна, цілеспрямована, надмірно наполеглива при досягненні нею бажаного результату, може проявляти власну домінантність та зверхність над оточуючими, прагне лідерства.
Як встановлено з матеріалів справи та наданих позивачем пояснень у судовому засіданні, своєї вини у вчиненні проступку ОСОБА_1 не визнала, натомість надала пояснення, в яких виклала факти, що спростовуються матеріалами службового розслідування.
Також, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, факт скоєння позивачем дисциплінарного проступку було виявлено під час моніторингу відеохостингу «YouTube». При цьому, відеозапис, на якому зафіксовано протиправні дії позивача, переглянуло широке коло користувачів мережі Інтернет.
Таким чином, можна стверджувати, що подія набула серйозного публічного резонансу, а тому суд вважає, що позивач своїми діями завдав шкоди авторитету УПП в Сумській області ДПП та органів Національної поліції в цілому.
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, дотримуючись принципу пропорційності, правомірно застосував до позивача крайній захід впливу - дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.
Згідно із п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, суд вважає, що оскаржувані накази в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняті обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.
Враховуючи законність звільнення ОСОБА_1 зі служби, у суду відсутні підстави для поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказу т.в.о начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26.06.2018 № 637 по особовому складу в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора роти № 2 батальону відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 26 червня 2018 року та наказу Департаменту патрульної поліції від 18.05.2018 № 684 в частині звільнення позивача з поліції, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів в частині, стягнення середнього заробітку відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 09.11.2018.