Справа № 807/97/17
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/54/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Рибачука А.І.

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Закарпатської області до Ужгородської міської ради, Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Шешеня О.М.,

час ухвалення рішення - 12:43:16,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 24 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2017 року Перший заступник прокурора Закарпатської області звернувся в суд з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради, Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив: визнати протиправною бездіяльність Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях м. Ужгород; визнати протиправною бездіяльність Ужгородської міської ради з питання не затвердження планів інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення(їх частин) - дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території м. Ужгород; зобов'язати Департамент міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення(їх частин) - дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території м. Ужгород; зобов'язати Департамент міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по прийняттю на баланс та проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення(їх частин), а саме дитячих та спортивних майданчиків, які розташовані на території м. Ужгород.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час вивчення стану законності з питань дотримання законодавства України щодо благоустрою населених пунктів виявлено ряд недоліків щодо проведення технічної інвентаризації та паспортизації дитячих майданчиків міста Ужгорода, які негативно впливають на організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель та інженерних споруд та можуть призвести, у разі їх не усунення, до настання тяжких наслідків для життя та здоров'я дітей.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Ужгородської міської ради з питання не затвердження планів інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин) дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території міста Ужгорода. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях міста Ужгорода. Зобов'язано Департамент міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по розробленню планів технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин) дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території міста Ужгорода, а Ужгородську міську раду зобов'язати вчинити дії по затвердженню вказаних планів. Зобов'язано Департамент міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по прийняттю на баланс і проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин), а саме: дитячих та спортивних майданчиків, які розташовані на території міста Ужгорода.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутність затверджених планових заходів щодо інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою (дитячих та спортивних майданчиків на території міста Ужгорода), свідчить про протиправну бездіяльність відповідачів. Крім того, зважаючи на цільове призначення таких об'єктів благоустрою, невиконання суб'єктами благоустрою своїх обов'язків у цій сфері порушує права користувачів цих об'єктів на безпечні умови для життя і розвитку.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент міського господарства Ужгородської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях міста Ужгорода; зобов'язання Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по розробленню планів технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин) дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території міста Ужгорода; зобов'язання Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по прийняттю на баланс і проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин), а саме: дитячих та спортивних майданчиків, які розташовані на території міста Ужгорода, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що задовольняючі позовні вимоги до Департаменту, суд першої інстанції фактично вирішив питання виключної компетенції міської ради, оскільки прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях м. Ужгород, затвердження планів інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення є виключною компетенцією міської ради, а не Департаменту. Також відповідач наголошує на тому, що у даній справі представник позивача підтвердила свої повноваження службовим посвідченням, однак повинна була підтвердити свої повноваження щодо представництва довіреністю, а тому не мала права брати участь у судовому засіданні. Також, судом не визначено чи дотримані позивачем строки на звернення до суду з даним позовом, адже позивач не зазначає коли саме звертався з вимогами від яких слід і обчислювати строк звернення до суду. Подана позивачем заява про зміну позовних вимог фактично є зміною предмету та підстав позову, що суперечить приписам КАС України, тобто позивачем в межах справи подано новий позов, який повинен розглядатись в іншому провадженні та поданий з порушенням строків визначених ст. 47 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до інформації Ужгородської міської ради від 16 грудня 2016 року № 3139/03-18/1 та № 4018/03-18 від 26 грудня 2016 року у місті Ужгороді на території обслуговуючих організацій розміщено дитячі майданчики.

Ужгородською міською радою проінформовано про проведену реорганізацію ЖРЕРів та створення нових об'єднань співвласників багатоквартирних будинків (далі ОСББ), на території яких також розташовані такі дитячі майданчики.

Окрім новостворених ОСББ, на території міста Ужгорода діють наступні ЖРЕР: КП «ЖРЕР № 4» (вул. Польова, 4), КП «ЖРЕР» № 5 (вул. 8-го березня, 28), КП «ЖРЕР» № 8 (вул. Г. Свободи, 9).

Однак, згідно інформації Ужгородської міської ради жодних підтверджень про передачу вказаних об'єктів благоустрою до відання ЖРЕРів та ОСББ не має, такі рішення не приймалися, акти прийому-передачі не складалися. Відсутні також документи про балансоутримувача даних майданчиків. Також відповідно до листа Ужгородської міської ради від 26 грудня 2016 року паспорти та інвентаризаційні документи частин об'єктів благоустрою, а саме дитячих майданчиків, відсутні.

У зв'язку з цим, а також після неодноразових вимог прокуратури області, виконавчим комітетом Ужгородської міської ради дано доручення управлінню у справах культури, спорту, сім'ї та молоді Ужгородської міської ради, а також Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про проведення паспортизації спортивних та дитячих майданчиків на території міста у термін до 01 квітня 2017 року без затвердженого плану.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог заявлених як до Ужгородської міської ради, так і до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Питання, вирішення яких віднесено до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради, передбачені статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до пункту 44 частини першої цієї статті виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання "тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Благоустроєм населених пунктів відповідно до визначення, закріпленого у абзаці другому частини першої статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», є комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Під заходами з благоустрою населених пунктів відповідно до абзацу шостого частини першої статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» слід розуміти роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об'єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об'єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об'єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об'єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав та виконання обов'язків суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів, створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб), визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 13 Закону № 2807-IV об'єктами благоустрою населених пунктів, серед іншого, є території загального користування та прибудинкові території.

Елементами (частинами) об'єктів благоустрою відповідно до пункту 8 частини першої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків.

Пунктом 5 частини другої статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані проводити згідно з планами, затвердженими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, інвентаризацію та паспортизацію закріплених за ними об'єктів благоустрою (їх частин), що здійснюються у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

На виконання наведених вище положень статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» затверджено Інструкцію з проведення технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населених пунктів № 550 від 29.10.2012 (надалі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції під паспортизацією об'єктів благоустрою слід розуміти складання технічних паспортів об'єктів благоустрою за результатами їх інвентаризації; під технічною інвентаризацією об'єктів благоустрою - сукупність заходів з обстеження, спрямованих на підтвердження наявності об'єктів нерухомого майна, елементів благоустрою та оцінку їх технічного стану, а також наявності інженерних мереж на об'єкті благоустрою.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції технічна інвентаризація та паспортизація об'єктів благоустрою проводяться власником, балансоутримувачем або виконавцем на підставі договору із замовником або самостійно.

Пунктом 1.5 Інструкції передбачено, що технічна інвентаризація об'єктів благоустрою може бути плановою або позаплановою. Планова технічна інвентаризація повинна проводитись згідно з планами, затвердженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Нормативне тлумачення норм Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Інструкції з проведення технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населених пунктів в контексті змісту фактичних обставин справи дає підстави вважати, що організацію благоустрою території міста (в даному випадку міста Ужгород) повинна забезпечувати міська рада, до компетенції якої віднесено, зокрема, затвердження правил і заходів благоустрою населеного пункту.

Норми Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зобов'язують, зокрема, підприємства, установи, організації у сфері благоустрою населених пунктів проводити їх планову інвентаризацію та паспортизацію.

За приписами пункту 5 частини другої статті 18 цього Закону однією з необхідних умов для належного виконання цього обов'язку є наявність затвердженого плану проведення таких заходів з благоустрою населеного пункту.

Аналіз наведених норм права у сфері забезпечення благоустрою населених пунктів дає підстави для висновку, що затвердження планів інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою міста є компетенцією саме міської ради.

Судом першої інстанції встановлено, що Ужгородська міська рада Закарпатської області не затвердила планів інвентаризації та паспортизації таких об'єктів благоустрою населення (їх частин) як дитячі ігрові та спортивні майданчики, які розміщені на прибудинкових територіях та у місцях загального користування міста Ужгород.

Відтак, зроблено вірний висновок, що відсутність затверджених планових заходів щодо інвентаризації об'єктів благоустрою населення (їх частин) - дитячих ігрових та спортивних майданчиків, свідчить про протиправну бездіяльність саме Ужгородської міської ради Закарпатської області.

Колегія суддів бере до уваги те, що відповідно до Положення про Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради № 624 від 30.03.2017 року, до повноважень Департаменту віднесено здійснення обліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста та управління ними (п.2.3.1 Положення), здійснення контролю за ефективністю використання та збереження майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, закріпленого за суб'єктами різних форм власності (п.3.2.1 Положення), організацію проведення інвентаризації майна об'єктів комунальної власності (п.3.2.17), розроблення і реалізацію місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, надання пропозицій щодо проектів місцевих програм соціально-економічного розвитку міста щодо поліпшення комунального обслуговування населення та благоустрою міста Ужгорода (п.3.2.40 Положення); здійснення контролю за утриманням об'єктів благоустрою (п.3.2.51 Положення); виконання функцій замовника на проведення робіт та послуг з утримання, поточного та капітального ремонту, реконструкції та реставрації житлового фонду, об'єктів комунального господарства та благоустрою міста (п.3.2.54 Положення).

За змістом зазначеної норми до повноважень Департаменту в сфері благоустрою дійсно відносяться розроблення і реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, надання пропозицій щодо проектів місцевих програм соціально-економічного розвитку міста щодо поліпшення комунального обслуговування населення та благоустрою міста Ужгорода.

В той же час, згідно із ч.1 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, повноваження щодо затвердження місцевих програм і заходів з благоустрою населених пунктів. Затвердження правил благоустрою територій населених пунктів, створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб), визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

Як зазначено вище, 19.12.2016 рішенням XXVII сесії VI скликання Ужгородської міської ради було затверджено Програму благоустрою міста Ужгорода на 2015- 2017 роки, однак серед запланованих заходів такої відсутні дані про затвердження плану по інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин) - дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території м. Ужгород.

В матеріалах справи також відсутні, а сторонами не надані докази того, що Ужгородською міською радою було делеговано Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради розробку планів по інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою на виконання міської програми по інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою, оскільки такої місцевої програми не існувало на час виникнення спірних правовідносин.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що задовольняючи позов, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок в частині зобов'язання апелянта вчинити дії щодо розробки планів по інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою, оскільки такі знаходяться в межах повноважень міської ради, якою не було прийнято відповідного рішення щодо благоустрою населення (їх частин) - дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території м. Ужгороді.

Стосовно висновків суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях міста Ужгорода та вчинити дії по прийняттю на баланс і проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин), а саме: дитячих та спортивних майданчиків, які розташовані на території міста Ужгорода колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що така позовна вимога є передчасною, оскільки прийняттю на баланс і проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення передує процедура розробки та затвердження відповідних планів міською радою.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради слід відмовити.

Стосовно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції вимог процесуального права в частині неналежного підтвердження повноважень представника Позивача - Гарапко Т.Ф., яка виступала від імені позивача Першого заступника прокурора Закарпатської області старшого радника юстиції Шимон І. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною четвертою статті 5 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 53 КАС України (в чинній редакції) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтею 55 КАС України (в чинній редакції) визначено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 24 Закону України «Про прокуратуру» визначено особливості здійснення окремих форм представництва інтересів громадянина або держави в суді, зокрема, визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

При цьому за приписами статті 7 Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається відповідно до норм статті 5 Закону України «Про прокуратуру».

За приписами статті 15 Закону України «Про прокуратуру» прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Статтею 21 цього Закону визначено, що прокурори мають службове посвідчення.

Відповідно до Положення про службове посвідчення прокурора, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України 05 квітня 2016 року № 134, службове посвідчення прокурора є офіційним документом, який засвідчує належність посадової особи до системи прокуратури України, підтверджує її посаду, а також повноваження, визначені законодавством.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що КАС України не містить визначення правового статусу прокурора, а тільки зазначає що він може бути учасником судового провадження. Разом з тим, представлення інтересів держави передбачає особливості підтвердження останніх, а саме надання службового посвідчення, а саме - службове посвідчення прокурора.

Проаналізувавши наведені вище норми права, колегія суддів приходить до висновку, що наведеними положеннями КАС та Закону України «Про прокуратуру» не встановлено необхідності підтвердження довіреністю повноважень осіб зазначених у статті 15 Закону України «Про прокуратуру», як представників у адміністративному процесі, які діють у межах своєї компетенції. Такі особи підтверджують свої повноваження службовим посвідченням.

Оскільки Перший заступник прокурора Закарпатської області приймає участь у даній адміністративній справі в якості саме позивача, тому прокурори інших органів прокуратури наділені законом правом приймати у ній участь на підставі лише службових посвідчень, що в свою чергу є підтвердженням їхніх повноважень.

Стосовно доводів апеляційної скарги про пропущення позивачем строків звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів вважає, що такий не пропущений, оскільки позивач звернувся до суду в межах, встановленого статтею 99 КАС України (в редакції чинній на момент звернення до суду), шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, а саме: такий розпочався з часу отримання позивачем інформації Ужгородської міської ради від 16 грудня 2016 року № 3139/03-18/1 та № 4018/03-18 від 26 грудня 2016 року.

Посилання апелянта на висновки Вищого адміністративного суду України, висловлені в ухвалі від 10.07.2014 року у справі № 524/9394/13-а є безпідставними, оскільки такі грунтувалися на нормах законодавства, яке на час звернення до суду з позовом у справі, що є предметом розгляду, втратили свою чинність.

Стосовно тверджень Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про порушення позивачем порядку подання заяви про зміну предмету позову подану прокурором, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до змісту ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 1 статі 47 КАС України, передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 за клопотанням позивача до участі в справі в якості другого відповідача було залучено Департамент міського господарства Ужгородської міської ради.

Колегія суддів зазначає, що саме після залучення до участі у справі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради як другого відповідача було змінено предмет позову, а тому строк подачі відповідної заяви про зміну предмету позову пропущений не був.

Крім того, з урахуванням специфіки розгляду спорів щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, беручи до уваги наявність у позивача права на уточнення позовних вимог (їх збільшення, зміна предмету або підстави позову), а також повноваження суду в частині виходу за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту суб'єктів у сфері публічно-правових відносин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права, оскільки послідовність його дій та дій позивача вказує на дотримання положень КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України судом апеляційної інстанції переглянуто справу за наявними у ній доказами та перевірено законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях міста Ужгорода; зобов'язання Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по розробленню планів технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин) дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території міста Ужгорода; зобов'язання Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по прийняттю на баланс і проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин), а саме: дитячих та спортивних майданчиків, які розташовані на території міста Ужгорода, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення в цій частині.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради задовольнити повністю.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року у справі № 807/97/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях міста Ужгорода; зобов'язання Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по розробленню планів технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин) дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території міста Ужгорода; зобов'язання Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії по прийняттю на баланс і проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об'єктів благоустрою населення (їх частин), а саме: дитячих та спортивних майданчиків, які розташовані на території міста Ужгорода та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.