Справа № 1340/5317/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5317/18
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

12 листопада 2018 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп'як О.О., розглянувши у письмовому провадженні (без повідомлення учасників справи) у м.Львові заяву позивача про вдиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Івано-Франківської митниці ДФС про скасування попередження та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, пл. Львівська, 8), Івано-Франківської митниці ДФС (76010, м. Івано-Франківськ, вул. Короля Данила, 20) у якому позивач просить суд:

- скасувати незаконне попередження Івано-Франківської митниці ДФС про наступне вивільнення надане позивачу 12 жовтня 2018 року;

- зобов'язати голову (в.о. голови) Державної фіскальної служби України виконати вимоги частини 4 статті 43, пункту 1 частин 1 та 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини 1та 2 статті 40, статей 42 та 492 Кодексу законів про працю України, шляхом надання ОСОБА_1 (заступнику начальника Івано-Франківської митниці ДФС - начальника митного поста «Прикарпаття») попередження про наступне вивільнення одночасно з наданням пропозицій усіх наявних рівноцінних вакантних посад державної служби в структурі ДФС України, а в разі відсутності таких пропозицій чи незгоди позивача - пропозиції інших вакантних посад державної служби.

09 листопада 2018 року через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про забезпечення позову шляхом:

1. заборони відповідачам (згідно компетенції вчиняти наступні дії) проводити звільнення ОСОБА_1 (заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС - начальника митного поста «Прикарпаття») у порядку, визначеному пунктом 1 частини 1 та 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», пунктом пункту 1 частини 1та 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, за виключенням переведення на рівнозначну посаду після надання пропозицій усіх наявних рівноцінних вакантних посад державної служби в структурі ДФС України в порядку статей 42 та 492 Кодексу законів про працю України;

2. заборони відповідачам (згідно компетенції вчиняти наступні дії) оголошувати конкурс на посади заступників начальників митниць територіальних органів ДФС та здійснювати призначення на такі посади як на підставі таких конкурсів чи у порядку переведення та з інших підстав, за виключенням призначення особи, яка раніше обіймала таку посаду за рішенням суду або на виконання вимог Національного агентства України з питань державної служби щодо поновлення осіб на зазначені посади, що були незаконно звільнені з цих посад;

3. заборони відповідачам (згідно компетенції вчиняти наступні дії) видавати накази про покладення на ОСОБА_1 інших обов'язків, крім визначених за посадою чи відправляти у відрядження в інші територіальні чи окремі підрозділи ДФС, за виключенням обставин, визначених статтею 33 Кодексу законів про працю України, у випадку видання таких наказів - зупинити їх дію;

4. зупинення дії оскаржуваного незаконного попередження Івано-Франківської митниці ДФС про наступне вивільнення наданого позивачу 12 жовтня 2018 року.

Обґрунтовуючи клопотання, посилається на те, що невчасне забезпечення позовних вимог при подальшому задоволенні їх судом, можуть виникнути обставини, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів як позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, а саме:

- при діючому попередженні наступне вивільнення позивача може бути незаконним;

- при зобов'язанні голови (в.о. голови) ДФС України виконати вимоги законодавства, шляхом надання позивачу пропозицій усіх наявних вакантних рівноцінних посад державної служби в структурі ДФС України і відновлення порушених прав - може бути унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат, якщо такі посади за час розгляду справи в суді будуть зайняті чи скорочені.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд відмовляє в її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до положень частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п'ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов'язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Відповідно до частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд зазначає, що останнім не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Більше того, суд наголошує, що позивачем необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена протиправністю оскаржуваного попередження про наступне вивільнення, внаслідок порушення норм законодавства про працю.

Однак, суд звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Позивачем не доведено існування обставин, вказаних у частині 2 статті 150 КАС України.

Слід зазначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну загрозу неможливості виконання судового рішення по справі, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Окрім того, позивачем не надано жодного доказу, що його права чи інтереси можуть бути порушені та виникне необхідність докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

В ході розгляду заявленого клопотання судом не виявлено фактів існування, на час подання даної заяви, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 150-154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна