Справа № 826/11933/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року № 826/11933/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 16 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 квітня 2018 року №, яким зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» сплатити штраф у розмірі 488 155,15 грн за платежем - податок на прибуток фінансових установ, розташованих на території України, за виняткових страхових операцій, в частині нарахованого штрафу в розмірі 423 143,23 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 квітня 2018 року №, яким зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» сплатити штраф у розмірі 32 994,65 грн за платежем - податок на прибуток фінансових установ, розташованих на території України, за виняткових страхових операцій, 11021600.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що незважаючи на укладення договору про розстрочення податкового боргу, контролюючим органом застосовано строк нарахування штрафів без врахування того, що строки сплати платником податків податкового боргу є перенесеними в порядку статті 100 Податкового кодексу України. Внаслідок цього загальний термін нарахування штрафів включає в себе періоди розстрочення сплати податкового боргу, а відтак рішення про розстрочення (фактичне перенесення строків сплати) не взяте до уваги Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві при проведенні камеральної перевірки.

Також представник позивача повідомив, що податкове повідомлення-рішення № від 16 квітня 2018 року прийнято протиправно, оскільки рішення, на підставі яких, як вказано відповідачем, воно видане, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» не отримувало. При цьому, самостійно визначене грошове зобов'язання на підставі податкової декларації з податку на прибуток від 31 жовтня 2017 року №, самостійно сплачено 17 листопада 2017 року.

Крім того, позивач стверджує, що податковим органом порушено порядок оформлення результатів перевірки та виставлених податкових повідомлень-рішень. Крім того, до останніх не надано розрахунок суми грошових зобов'язань.

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з урахуванням висновків камеральної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов'язання) податку на прибуток по підприємству - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», якою було встановлено факт порушення строків сплати податкового зобов'язання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, згідно порядку встановленого статтею 76 та пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведена камеральна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов'язання) з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (), за результатами якої складено відповідний акт перевірки №1575/26-15-12-12-12-38994463 від 28 березня 2018 року.

Перевіркою встановлено порушення термінів сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс».

На підставі висновків акта перевірки 16 квітня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» зобов'язано сплатити штраф у розмірі 488 155,15 грн за платежем - податок на прибуток фінансових установ, розташованих на території України, за виняткових страхових операцій, в частині нарахованого штрафу в розмірі 423 143,23 грн.

Крім того, 16 квітня 2018 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» зобов'язано сплатити штраф у розмірі 32 994,65 грн за платежем - податок на прибуток фінансових установ, розташованих на території України, за виняткових страхових операцій, 11021600.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2016 рік №, якою визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 3 791 333,64 грн.

Строк сплати самостійно узгодженого податкового зобов'язання спливає 12 березня 2017 року.

При цьому, 09 березня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернулося листом №1.895 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві із заявою про розстрочення боргу платників податків, в якому просило надати розстрочення зі сплати податку на прибуток за 2016 рік.

Наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №367 від 10 квітня 2017 року, №379 від 28 квітня 2017 року, №419 від 08 червня 2017 року підтверджується сплата позивачем суми грошового зобов'язання у розмірі 1 532 680,00 грн.

В подальшому, 01 червня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернулося до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві із заявою про розстрочення сплати податку на прибуток за 2016 рік.

За результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято рішення №3 від 30 червня 2017 року, яким відповідно до статті 19-1 розділу І та статті 100 глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України надано розстрочення податкового боргу під проценти за податковим боргом 2 258 653,64 грн з 30 червня 2017 року по 25 грудня 2017 року з наступними строками сплати розстрочених сум податкового боргу: 376 443,64 грн - до 25 липня 2017 року, 376 442,00 грн - до 23 серпня 2017 року, 376 442,00 грн - до 25 вересня 2017 року, 376 422,00 грн. - до 27 жовтня 2017 року, 376 422,00 грн - до 24 листопада 2017 року, 376 422,00 грн - до 25 грудня 2017 року.

У зв'язку з наведеним, між позивачем та Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві укладено договір про розстрочення податкового боргу №2, відповідно до умов якого орган державної фіскальної служби надає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» розстрочення сплати податкового боргу з податку на прибуток на загальну суму 2 258 653,64 грн, у т.ч. податок на прибуток - 2 258 653,64 грн., під проценти терміном з 30 червня 2017 року по 25 грудня 2017 року. Розмір процентів дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення податкового боргу.

При цьому, з метою укладення вказаного договору позивачем передано в податкову заставу нерухоме майно, а саме будівлі складських приміщень, що знаходяться за адресою: м. Одеса, пров. Перший Водопровідний, №2, загальною площею 404,4 кв.м.

Матеріалами справи підтверджується, що 25 липня 2017 року позивачем сплачено 400 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №446, 26 липня 2017 року - 18 535,07 грн, що підтверджується платіжним дорученням №449, 27 липня 2017 року - 780,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №451, 17 серпня 2017 року - 420 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №493, 11 вересня 2017 року - 256 883,23 грн, що підтверджується платіжним дорученням №508, 18 вересня 2017 року - 1 055,67 грн, що підтверджується платіжним дорученням №510, 22 вересня 2017 року - 377 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №511, 25 вересня 2017 року - 38 748,72 грн, що підтверджується платіжним дорученням №512, 03 листопада 2017 року - 176 442,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №555.

Всього позивачем до 03 листопада 2017 року сплачено 1 689 443,69 грн, зокрема по оплаті розстроченого боргу у сумі 1 505 769,64 грн. та 79 052,83 грн. - проценти за договором про розстрочення податкового боргу.

При цьому, листом №35340/10/26-15-17-01-13 від 03 листопада 2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у міста Києві повідомило позивача про дострокове розірвання договору №02 від 30 червня 2017 року у зв'язку з порушенням пункту 5.1 розділу V, а саме - умов погашення частини розстроченого податкового боргу по податку на прибуток у жовтні поточного року.

Позивачем не заперечується факт того, що у жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» не спроможне було оплатити суму розстроченого податкового боргу.

Так, відповідно до підпункту 17.1.5 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платникові податків надано право одержувати відстрочення, розстрочення сплати податків або податковий кредит в порядку і на умовах, встановлених цим Кодексом.

Згідно приписів підпункту 20.1.39 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Основні засади розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань визначені статті 100 Податкового кодексу України, Порядком розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №574 (далі по тексту - Порядок №574), Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу, і доказів існування таких обставин».

Як встановлено положеннями пункту 100.1 статті 100 Податкового кодексу України, розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу - є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пункту 129.4 статті 129 цього Кодексу.

З приписів пункту 100.2 статті 100 Податкового кодексу України вбачається, що платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Згідно пункту 3.2 Розділу ІІІ Порядку №574, за результатами розгляду заяви про розстрочення податкового боргу керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви:

- приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), яке оформляється на бланку відповідного органу доходів і зборів ;

- відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав, наведених у пункті 3.1 цього розділу, та при недотриманні обов'язкових вимог, визначених цим Порядком.

У пункті 1.8 Порядку №574 вказано, що подання заяви про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) не припиняє сплату платником податку грошового зобов'язання (податкового боргу) до дня прийняття рішення про розстрочення (відстрочення).

Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

У відповідності до вимог пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

На підставі вище зазначеного, суд звертає увагу на те, що погашення податкового боргу, виконання податкового обов'язку - це сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений строк. За невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку платник податків несе певну відповідальність, крім випадків, визначених цим Кодексом. Податковим кодексом України передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та зазначає її у податковій декларації або уточнюючому розрахунку і така сума грошового зобов'язання вважається узгодженою. Сплата податкового зобов'язання здійснюється протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. У разі не сплати узгодженої суми грошового зобов'язання у визначений строк платник податків сплачує штраф.

Пунктом 100.6 статті 100 Податкового кодексу України передбачено, що розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення.

Як уже зазначалось, всього позивачем до 03 листопада 2017 року сплачено 1 689 443,69 грн., зокрема по оплаті розстроченого боргу у сумі 1 505 769,64 грн. та 79 052,83 грн. - проценти за договором про розстрочення податкового боргу.

Відповідно до пункту 100.1 статті 100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 16 квітня 2018 року податковим органом при розрахунку суми штрафу проігноровано сплату позивачем суми розстроченого боргу у розмірі 1 689 443,69 грн у період з 25 липня 2017 року по 03 листопада 2017 року.

Суд звертає увагу, що податковий орган стверджує про затримку сплати грошового зобов'язання у розмірі 2 440 775,75 грн, в той час як сума розстроченого податкового боргу на підставі договору №2 від 30 червня 2017 року становила 2 258 653,64 грн.

Так, згідно з пунктом 3.9 Порядку №574, на розстрочені (відстрочені) грошові зобов'язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №574 розстрочені (відстрочені) суми грошових зобов'язань (податкового боргу) та проценти, нараховані на такі суми, зараховуються на ті самі коди бюджетної класифікації України, що й податки, збори, штрафні (фінансові) санкції (штрафи), пеня, за якими надано розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу).

Пунктом 4.2 Порядку №574 визначено, що нарахування процентів розпочинається наступного дня після початку дії розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) та наступного дня після граничного строку сплати чергової частки розстроченого (відстроченого) грошового зобов'язання (податкового боргу). Нарахування процентів здійснюється у день фактичного погашення розстроченого (відстроченого) грошового зобов'язання (податкового боргу) (його частини) за весь період користування розстроченням (відстроченням).

Згідно з пунктом 4.6 Порядку №574 з дня, наступного за днем розірвання договору, на розстрочені (відстрочені) суми, що залишились несплачені, нараховуються пеня та штраф у розмірах, передбачених Кодексом.

Як вбачається з пункту 4.2 договору №2 від 30 червня 2017 року орган державної фіскальної служби зобов'язується дострокового розірвати договір на підставі рішення про скасування розстрочення та пред'явити до сплати невнесену суму податкового боргу, а також процентів, нарахованих за фактичний строк користування розстроченням, якщо платник податків порушує умови погашення розстрочення грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 4.3 договору №2 від 30 червня 2017 року від дня, наступного за днем розірвання договору, на розстрочені суми податкового боргу, що залишились не сплаченими, нараховувати пеню та штраф у розмірах, передбачених Податковим кодексом України.

Аналіз наведених норм та фактичних обставин справи свідчить, що договір про розстрочення податкового боргу №2 від 30 червня 2017 року діяв у період з 30 червня 2017 року по 03 листопада 2017 року (дата розірвання договору), а відтак протягом дії вказаного договору штраф та пеня на розстрочену суму податкового боргу не нараховується в силу норм чинного законодавства, що податковим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 16 квітня 2018 року проігноровано.

Також матеріалами справи підтверджується, що після розірвання договору про розстрочення податкового боргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» сплатило 1 086 075,15 грн на підставі платіжних доручень №530 від 17 листопада 2017 року, №531 від 23 листопада 2017 року, №597 від 27 листопада 2017 року, №533 від 11 грудня 2017 року.

Крім того, наявним в матеріалах справи листом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №1548/10/26-15-17-02-39 від 15 січня 2018 року підтверджується, що згідно інтегрованої картки платника податків станом на 15 січня 2018 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» податковий борг відсутній. У зв'язку з цим, вилучено запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна про обтяження №21050082 на нерухоме майно.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що податковим органом при прийнятті податкового повідомлення-рішення № від 16 квітня 2018 року не враховано дію в період з 30 червня 2017 року по 03 листопада 2017 року договору про розстрочення податкового боргу №2 від 30 червня 2017 року, неможливість нарахування штрафу за такий період та протиправно не враховано сплачені позивачем суми розстроченого податкового боргу, що в сукупності дає підстави для висновку про наявність підстав для скасування даного податкового повідомлення-рішення в судовому порядку як протиправного.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 16 квітня 2018 року прийняте у зв'язку з несвоєчасною оплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» сум зобов'язання, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № А4Н201, № А4Н201, № А4Н201, № А4Н201 від 09 серпня 2017 року.

При цьому, як стверджує позивач, вказаних податкових повідомлень-рішень Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» не отримувало, що відповідачем не спростовано, адже не надано до суду ні копії вказаних податкових повідомлень-рішень, ні документів, на підставі яких вони прийняті, ні доказів надіслання таких рішень платнику податку - позивачу.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що 31 жовтня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» подало декларацію з податку на прибуток №, в якій задекларовано 81 309,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними доказами правомірність застосування до позивача штрафу у розмірі 32 994,65 грн, а також не доведено правомірності підстав для обрахування розміру такого штрафу, адже як зазначалось вище, доказів прийняття податкових повідомлень-рішень № А4Н201, № А4Н201, № А4Н201, № А4Н201 від 09 серпня 2017 року та надіслання їх позивачу, податковим органом не надано.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257- 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 квітня 2018 року №, яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» зобов'язано сплатити штраф у розмірі 488 155,15 грн за платежем - податок на прибуток фінансових установ, розташованих на території України, за виняткових страхових операцій, в частині нарахованого штрафу в розмірі 423 143,23 грн.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 квітня 2018 року №, яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» зобов'язано сплатити штраф у розмірі 32 994,65 грн за платежем - податок на прибуток фінансових установ, розташованих на території України, за виняткових страхових операцій, 11021600.

4.Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (01004, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, оф. 13-В, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 817 (сім тисяч вісімсот сімнадцять) гривень 25 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко