Справа № 1840/3064/18
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 р. Справа № 1840/3064/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В. ,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ейсмонт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який його представник підтримав у судовому засіданні, мотивуючи позовні вимоги тим, що Головним управлінням ДФС у Сумській області було донараховано ОСОБА_3 податкові зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на об'єкти нерухомого майна, а саме:

- адміністративно-побутовий корпус загальною площею 4469,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу ВВК № 405800 від 26.08.2004 р.) податковими повідомленнями-рішеннями № 002-1305-1812 від 04.05.2018 р. визначено податкове зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 27221,69 грн; № 005-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2016 рік на суму 30797,61 грн;

- головний виробничий корпус загальною площею 14203,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (належить на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу ВСК № 053461 від 29.11.2005 р.) податковими повідомленнями-рішеннями № 001-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 17299,50 грн; № 004-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2016 рік на суму 19572,01 грн; № 007-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2017 рік на суму 227251,20 грн;

- готель загальною площею 1879,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності САС № 140381 від 06.06.2012 р.) податковими повідомленнями-рішеннями № 003-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 2288,74 грн; № 006-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2016 рік на суму 2589,40 грн.

Позивач не погоджується з таким донарахуванням, зазначає, що визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015, 2016 та 2017 роки не ґрунтується на законі, оскільки такі дії контролюючого органу суперечать нормам Податкового кодексу України, та просить скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, зазначив, що на підставі ст. 266 Податкового кодексу України позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. На підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу на праві приватної власності належить адміністративно-побутовий корпус загальною площею 4469 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; головний виробничий корпус загальною площею 14203,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та готель загальною площею 1879,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Зі змісту даної норми вбачається, що не є об'єктом оподаткування не будь-які виробничі корпуси, цехи, складські приміщення, а лише ті, які належать промисловим підприємствам, у зв'язку з чим є будівлями промисловості.

У даному випадку позивач не є юридичною особою, доказів, які б підтверджували здійснення ним господарської діяльності з виробництва та реалізації продукції певних видів з метою одержання прибутку, ним не надано, отже, головний виробничий корпус загальною площею 14203,2 кв.м. не є будівлею промисловості та не може бути виключеним з об'єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. За таких обставин відповідач вважає, що Головним управлінням ДФС у Сумській області було правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Сумській області позивачу було донараховано податкове зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - на підставі податкових повідомлень рішень (а.с.16-22):

- № 001-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 17299,50 грн;

- № 002-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 27221,69 грн;

- № 003-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 2288,74 грн;

- № 004-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2016 рік на суму 19572,01 грн;

- № 005-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2016 рік на суму 30797,61 грн;

- № 006-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2016 рік на суму 2589,40 грн;

- № 007-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2017 рік на суму 227251,20 грн.

Суд вважає, що дані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та не відповідають нормам чинного законодавства, з огляду на таке.

Загальні засади справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2, 266.5.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, фізичні та юридичні особи, у т.ч. нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, пунктом 8.1 статті 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (п. 8.3 ст. 8 ПК України).

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно.

Відповідно до ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів (п. 12.3 ст. 12 ПК України).

З аналізу вказаних норм вбачається, що встановлення податку на майно, зокрема, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Відповідно до підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

На підставі підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується принципі стабільності, який передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Так, 29.01.2015 р. Путивльською міською радою було прийнято рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с.26-31), тобто після 15 липня 2014 року, отже, застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

За таких обставин у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття податкових повідомлень-рішень та визначення позивачу грошового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на загальну суму 46809,93 грн, а саме протиправними у зв'язку з цим є податкові повідомлення-рішення № 001-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 17299,50 грн, № 002-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 27221,69 грн та № 003-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 2288,74 грн.

Крім того, відповідно до п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Путивльської міської ради № 754-МР від 23.02.2017 р. "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" було встановлено ставку 0% податку на будівлі промисловості та склади. Рішення набрало чинності з 01.01.2017 р. (а.с.32).

Всупереч приписам даного рішення відповідачем у 2017 році було застосовано для нарахування податку на нерухоме майно для будівлі промисловості - головний виробничий корпус загальною площею 14203,2 кв.м. - ставку 0,5% замість 0% як установлено місцевою радою, що призвело до безпідставного донарахування податкового зобов'язання на суму 227251,20 грн.

Таким чином, в порушення пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України та рішення Путивльської міської ради № 754-МР від 23.02.2017 р. відповідачем було безпідставно донараховано позивачу за 2017 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковим повідомленням-рішенням № 007-1305-1812 від 04.05.2018 р. на суму 227251,20 грн.

Що стосується донарахування податкового зобов'язання на виробничі приміщення, суд зазначає, що належне позивачу нерухоме майно - головний виробничий корпус загальною площею 14203,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу ВСК № 053461 від 29.11.2005 р. (а.с.23), належить до будівель промисловості.

На підставі пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України серед об'єктів нежитлової нерухомості виділяють будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК БС), затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. N 507, об'єктами класифікації в ДК БС є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель промислових належать об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251, що включає підкласи 1251.1-1251.9.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості відповідно до ДК 018-2000.

У даному випадку позивач є власником нежитлової будівлі - головного виробничого корпусу загальною площею 14203,2 кв.м., яка належить до класу 1251"Будівлі промислові".

Відповідно до п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Отже, донарахування позивачу податкового зобов'язання на будівлю - головний виробничий корпус загальною площею 14203,2 кв.м. - на загальну суму 264122,71 грн на підставі податкових повідомлень-рішень від 04.05.2018 р. № 001-1305-1812, № 004-1305-1812 та № 007-1305-1812 є безпідставним, оскільки дане приміщення як будівля промисловості в силу приписів пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування.

Крім того, відповідно до пп.14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно до пп. 266.72 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З огляду на зазначені норми податкові повідомлення-рішення за 2015 та 2016 роки повинні були бути виданими не пізніше 01 липня 2016 року та 01 липня 2017 року відповідно, проте спірні рішення були виписані платнику податку лише у 2018 році, а саме 04.05.2018 р., що свідчить про порушення відповідачем порядку їх винесення.

Враховуючи викладене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд вважає, що за наведених обставин і правових норм позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області 3270,20 грн в рахунок повернення судового збору (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, вул. Соборна, 28, м. Путивль, Сумська область, 41500) до Головного управління ДФС у Сумській області (, вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області:

- № 001-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 17299,50 грн;

- № 002-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 27221,69 грн;

- № 003-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2015 рік на суму 2288,74 грн;

- № 004-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2016 рік на суму 19572,01 грн;

- № 005-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2016 рік на суму 30797,61 грн;

- № 006-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2016 рік на суму 2589,40 грн;

- № 007-1305-1812 від 04.05.2018 р. щодо визначення податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - за 2017 рік на суму 227251,20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_3 3270 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах

Повне рішення складене 09 листопада 2018 року.