Справа № 127/9519/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/9519/18

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

07 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Вербицької Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року (повний текст якого складено 21 серпня 2018 року у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо обрахування та осучаснення пенсії ОСОБА_2. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснювати виплату пенсії ОСОБА_2 в розмірі 12003 (дванадцять тисяч три) гривні 53 копійок починаючи з 01 березня 2017 року з урахування раніше виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 352,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці.

06 серпня 2018 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив визначити обов'язок управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснювати з 01 березня 2018 року перерахування розміру пенсії та її виплату ОСОБА_2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 418 від 21 липня 1992 року та без обмеження пенсії максимальним розміром.

Додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснювати виплату пенсії ОСОБА_2 в розмірі 12003 (дванадцять тисяч три) гривні 53 копійок починаючи з 01 березня 2017 року з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження її максимальним розміром.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні поданої заяви. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки, на його переконання, усі позовні вимоги вирішені судом, про що у мотивувальній частині міститься належне обґрунтування.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року колегією суддів у складі судді-доповідача, Білою Л.М., суддями Граб Л.С., Гонтаруком В.М. було відкрито провадження у даній справі.

На виконання Указу Президента України від 28.09.2018 №296/2018, головою Вінницького апеляційного адміністративного суду прийнято розпорядження № 433 від 29.09.2018 року, відповідно до якого адміністративні справи, що перебували в провадженні Вінницького апеляційного адміністративного суду передано до Сьомого апеляційного адміністративного суду, здійснено повторний автоматизований розподіл невирішених судових справ.

За результатами повторного автоматизованого розподілу згідно порядку ст. 31 КАС України головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено - Білу Л.М., суддів - Граб Л.С., Гонтарука В.М.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в позовній заяві, зокрема, просив здійснювати виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром. Однак, при винесенні рішення про часткове задоволення позову та зобов'язання відповідача здійснювати виплату пенсії ОСОБА_2 в розмірі 12003 (дванадцять тисяч три) гривні 53 копійок починаючи з 01 березня 2017 року з урахуванням раніше виплачених сум, судом у резолютивній частині не вирішено питання поставлене у позові щодо здійснення виплати без обмеження її максимальним розміром, а відтак наявні підстави для прийняття додаткового рішення та, відповідно, задоволення зазначеної вимоги позивача.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 252 КАС України суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Тобто, з аналізу процитованих норм вбачається, що умовами для прийняття додаткового рішення є не ухвалення рішення щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази.

Як випливає зі змісту мотивувальної частини рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року, судом першої інстанції проаналізовано норми матеріального права, зокрема, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011, відповідно до якого передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Крім того, п. 2 розділом II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року.

В подальшому, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що оскільки пенсія ОСОБА_2 була призначена у 1991 році на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу" від 21.07.1992 року № 418, а у 2017 році відповідачем був проведений перерахунок, то суд дійшов висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України "№ 911-VII від 24.12.2015 року є неправомірним, а відтак право позивача на нарахування пенсії без її обмеження є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Однак, попри наявність у позовній заяві вимоги здійснювати виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром і висновків суду щодо протиправного обмеження відповідачем пенсійної виплати, суд першої інстанції приймаючи судове рішення про часткове задоволення позову у резолютивній частині не вирішив питання щодо здійснення виплати без обмеження її максимальним розміром.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано наявність обставин, передбачених п. 1 ч.1 ст. 252 КАС України для ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, то підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 листопада 2018 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.