Справа № 826/4231/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 листопада 2018 року № 826/4231/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» Каращенцева Артема Юрійовича
про представники сторін:визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії позивач - ОСОБА_1; представник позивача - ОСОБА_3; відповідачів - не з'явились,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) подав на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач-1 або Фонд) та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» Каращенцева Артема Юрійовича (в подальшому - відповідач-2 або Уповноважена особа фонду), у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» в частині не вчинення дій щодо включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» включити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк «Таврика» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню за договором банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред`явника НОМЕР_2 від 14.06.2012;

- зобов`язати виконавчу дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Банк «Таврика» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що бездіяльність Уповноваженої особи фонду щодо не включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду є протиправною. За переконанням позивача, наявні правові підстави для зобов'язання відповідачів вчинити певні дії з включення ОСОБА_1 до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика».

У своїх письмових запереченнях на позов відповідач-1 зазначив, що Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Оскільки Уповноваженою особою фонду не було включено позивача до переліку вкладників, у Фонду не виникло обов`язку щодо включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено відшкодування коштів за договором банківського вкладу із видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У запереченнях на позов відповідач-2 відмітив, що відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на вклад позивача не поширюються гарантії на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.04.2016 (суддя Мазур А.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 826/4231/16 та призначено до судового розгляду.

Відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 10.10.2017 № 5249 справу передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2017 (суддя Пащенко К.С.) судом прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду у судове засідання на 28.11.2017.

У судовому засіданні 28.11.2017 позивач, та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не прибули, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, у зв'язку із чим адміністративна справа, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), розглядається у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2018 судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропущенням встановленого законом строку на звернення до адміністративного суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14 червня 2012 року між позивачем, як Вкладником, та ПАТ «Банк «Таврика», як Банком, було укладено договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника серії НОМЕР_2 (нижче - Договір), за умовами п. 1.1. якого Банк здійснює розміщення Сертифікату строком зберігання до 17.06.2013. Сертифікатом за цим договором визначається ощадний (депозитний) сертифікат, який підтверджує суму вкладу, внесеного у Банк, і право Вкладника (Власника сертифікату) на одержання по закінченню встановленого строку зберігання вкладу та процентів, встановлених сертифікатом в АТ «Банк «Таврика». Вкладник 14.06.2012 вносить (переказує) грошові кошти у готівковій або безготівковій формі відповідно до чинного законодавства України, а Банк залучає на відкритий Вкладнику рахунок для обліку розміщених ощадних (депозитних) сертифікатів № 3330712, особовий рахунок № ОЩ1142 суму вкладу у розмірі 20 302,00 (двадцять тисяч триста два) долари США.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.12.2012 № 548 «Про віднесення ПАТ «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.12.2012 № 33 «Про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Таврика».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 20.03.2013 № 97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Тавріка», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2013 № 17 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Таврика» з 21.03.2013.

Своє звернення з позовом ОСОБА_1 вмотивував тим, що листом № 73 від 10.02.2016 Уповноваженою особою фонду було повідомлено, що підстави для включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на підставі Договору відсутні.

На переконання позивача, належні йому кошти за Договором повинні бути відшкодовані за рахунок Фонду, адже на момент укладення вищезазначеного Договору діяв Закон України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» від 20.09.2001 № 2740-III, що не забороняв відшкодовувати кошти за вкладами, підтвердженими ощадним (депозитним) сертифікатом.

З огляду на такі обставини ОСОБА_1 вирішив звернутись до суду з відповідним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає.

Правовідносини, що склались між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Таврика» відносно Договору, виникли до набрання чинності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, що набув чинності 21 вересня 2012 року.

Однак, відповідно до пункту 1.1 Договору, Банк здійснює розміщення Сертифікату строком зберігання до 17.06.2013.

Також, як видно із матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Таврика» про розірвання договору банківського вкладу НОМЕР_2 від 14 червня 2012 року, стягнення 23 332,10 доларів США депозитного вкладу, з урахуванням нарахованих процентів, згідно з умовами договору та 1 694 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вказане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18.02.2014. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1, а рішення вищенаведених судів залишено без змін.

Таким чином, на момент віднесення ПАТ «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних та прийняття рішення про початок здійснення процедури ліквідації Договір не припинив строк своєї дії та не був розірваний сторонами в судовому порядку.

Отже, виходячи з викладеного, нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також яким регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (скорочено альтернативно в тексті - Закон або Закон № 4452-VI), що і повинен бути застосований до врегулювання спірних правовідносин, адже діяв на момент прийняття рішення про ліквідацію банку - 21 березня 2013 року.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин), вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п.4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Разом з тим, абзацом четвертим частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною четвертою ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення); 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - один рік до дня прийняття такого рішення); 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Таким чином прямою нормою Закону встановлено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, який підтверджено ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

В той же час, суд зазначає, що як випливає із матеріалів справи, на заяву позивача про визнання його кредитором від 23 квітня 2013 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» листом від 11.07.2013 за вих. № 1248/7 було повідомлено про включення його кредиторських вимог в сумі 175 024,96 грн. до 7 черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до частини 1 ст. 52 Закону.

За таких обставин, відповідно до ст. 52 Закону позивача було включено до реєстру кредиторських вимог, про що останнього було повідомлено листом.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що вклад позивача в ПАТ «Банк «Таврика» підтверджено ощадним (депозитним) сертифікатом, у відповідача-2 відсутніми були підстави для включення коштів за таким вкладом до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Поряд з цим, кредиторські вимоги ОСОБА_1 в сумі 175 024,96 грн. включені до 7 черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до частини 1 ст. 52 Закону.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідачами доведено відсутність протиправності дій зі свого боку щодо не включення позивача до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача про протиправність бездіяльності відповідача-2 щодо не включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк «Таврика» за рахунок Фонду із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню за Договором, та, виходячи з невмотивованості відповідних вимог, необґрунтованими є похідні вимоги про зобов'язання відповідачів вчинити певні дії.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 241- 246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко