Справа № 420/5723/18
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5723/18
УХВАЛА

09 листопада 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Причали Комінтерну» про визнання протиправним та часткове скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 12.07.2007 № 106-V «Про завершення процесу відселення мешканців села Старі Біляри» в частині не завершення процесу відселення позивача, як мешканки села Старі Біляри, позбавлення її права на одержання благоустроєного житлового приміщення у м. Южне Одеської області.

Підставою для звернення за судовим захистом ОСОБА_1 зазначила, що 03.08.2018 вона дізналась про існування оскарженого рішення Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, яке на думку позивача порушує її право на завершення процесу її відселення, оскільки благоустроєне житло в м. Южне Одеської області позивачу не надано.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за адміністративним позовом слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Головне завдання адміністративної юстиції - утвердження верховенства права над адміністративним свавіллям, захист прав і законних інтересів громадян від неправомірних дій і рішень органів виконавчої влади і, врешті-решт, забезпечення законності у сфері публічного управління.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб'єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об'єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

Як зазначено у п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 475, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12 липня 2011 року N 9-рп/2011 476 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

З огляду на матеріали справи, в липні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що вона протягом багатьох років була зареєстрована та проживала у будинку, власником якого була Новобілярська селищна рада Комінтернівського району Одеської області. 13 липня 2006 року між Новобілярською селищною радою Комінтернівського району Одеської області та ТОВ «Причали Комінтерну» укладений договір про організацію процесу відселення мешканців вказаного будинку. У процесі відселення їй було запропоновано квартиру, однак вона відмовилась переселятися у вказану квартиру, оскільки квартира не придатна для проживання. З огляду на зазначене, просила зобов'язати ТОВ «Причали Комінтерну» надати їй інше придатне для проживання благоустроєне жиле приміщення, так як будинок, в якому вона проживала, зруйнований.

У листопаді 2012 року Новобілярська селищна рада Комінтернівського району Одеської області звернулася із зустрічним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування будинком та зняти її з реєстраційного обліку. Посилалась на те, що ОСОБА_1 не проживає без поважних причин за вказаною адресою протягом останніх 12 місяців, не оплачує комунальні послуги та не здійснює інші витрати щодо утримання будинку. Оскільки підстав для збереження за ОСОБА_1 жилого приміщення немає, просила позов задовольнити.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 червня 2014 року у задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 червня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Зобов'язано ТОВ «Причали Комінтерну» надати ОСОБА_1 благоустроєне жиле приміщення у м. Южне Одеської області. Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновки щодо відповідності вимогам закону договору міни, укладеного 30 червня 2007 року між ТОВ «Причали Комінтерну» та Новобілярською селищною радою Комінтернівського району Одеської області. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2016 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Причали Комінтерну» задоволено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року скасовано, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 червня 2014 року залишено в силі.

У мотивувальній частині вищезазначеного рішення зазначено, що село Старі Біляри Комінтернівського району Одеської області перебуває в межах санітарно-захисної смуги, що виключає розміщення житлових будівель, у зв'язку з чим мешканці села підлягають відселенню.

13 липня 2006 року між Новобілярською селищною радою та ТОВ «Причали Комінтерну» укладений договір про організацію процесу відселення мешканців, відповідно до умов якого інвестор зобов'язаний за власний рахунок і згідно з чинним законодавством України здійснити переселення всіх мешканців, зазначених у списках за узгодженням з ними, а також передати відповідним державним органам України у комунальну або державну власність житло для заселення, а рада зобов'язувалась передати відповідні об'єкти комунальної власності у власність товариства.

24 квітня 2007 року Новобілярською селищною радою Комінтернівського району Одеської області прийнято рішення № 70-V «Про надання згоди на укладення договору міни селищному голові», відповідно до якого голові селищної ради надано згоду на укладення договорів міни будинків, які є комунальною власністю Новобілярської селищної ради, на квартири, які перебувають у власності ТОВ «Причали Комінтерну».

30 червня 2007 року між Новобілярською селищною радою Комінтернівського району Одеської області та ТОВ «Причали Комінтерну» укладений договір міни, згідно якого ТОВ «Причали Комінтерну» обміняло належні йому квартири.

Після проведення обміну, а саме 12 липня 2007 року, Новобілярською селищною радою Комінтернівського району Одеської області прийнято рішення «Про завершення процесу відселення мешканців с. Старі Біляри» № 106-V, згідно з яким укладення вказаного договору міни вважалось повним виконанням ТОВ «Причали Комінтерну» договору про організацію процесу відселення.

Рішенням № 11 Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 25 січня 2008 року за ОСОБА_1 закріплено право на отримання квартири.

Земельна ділянка, на якій знаходиться будинок, що перебував у комунальній власності, вилучена з користування громадян, які мешкали у вказаному будинку, та передана до земель запасу, а у подальшому передана ТОВ «Причали Комінтерну» в оренду.

З акта обстеження жилого приміщення, складеного 25 січня 2008 року комісією у складі головного санітарного лікаря Комінтернівської районної СЕС, начальника Комінтернівського РВ ГУ МНС України в Одеській області, секретаря виконкому Новобілярської селищної ради і двох депутатів цієї ради, та з технічного висновку, підготовленого у 2008 році архітектором суд першої інстанції зробив висновок про відповідність квартири всім будівельним та санітарним нормам.

ТОВ «Причали Комінтерну» виконало умови договору про організацію переселення, що підтверджено рішенням Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 106-V від 12 липня 2007 року «Про завершення процесу відселення мешканців с. Старі Біляри Комінтернівського району Одеської області», і укладення 30 червня 2007 року договору міни є повним виконанням умов щодо відселення мешканців.

Статтею 111 ЖК Української РСР передбачено, якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації, - цією організацією.

Надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім'ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру (ст. 113 ЖК Української РСР).

На підставі викладеного Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року скасувала, а рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 червня 2014 року залишила в силі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2016 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною шостою статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з ст. 15 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України; у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 зазначеної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Із системного аналізу зазначених положень убачається, що не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Аналіз вищезазначених обставин справи дає підстави суду вважати, що звернення позивача до суду із даним позовом фактично обумовлено її спором із ТОВ «Причали Комінтерну», зокрема її незгодою із закріпленою за нею квартирою в результаті міни будинків, які були у комунальній власності Новобілярської селищної ради, на квартири, які перебувають у власності ТОВ «Причали Комінтерну», дотриманням вимог ст.ст. 47, 50, 113 ЖК Української РСР в частині належності надаваного у зв'язку з виселенням іншого благоустроєного жилого приміщення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

При зазначених вище обставинах, враховуючи, що спір стосується приватноправових відносин, - Одеський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі.

На підставі викладеного та керуючись п.2 ч.1 ст.170 КАС України,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за її позовом до Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Причали Комінтерну» про визнання протиправним та часткове скасування рішення.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П'ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк