Справа № 825/2076/18
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2076/18 Суддя (судді) першої інстанції: Д'яков В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: судді-доповідача Мєзєнцева Є.І., суддів - Чаку Є.В., Шелест С.Б., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (представник Луцик О.В., довіреність №1428/07 від 01.02.2018 року) про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про:

- зобов'язання ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3, починаючи з 03.04.2017, виходячи з 70 % грошового забезпечення позивача, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової винагороди (виплачених у період з 01.09.2013 по 31.08.2015), згідно з довідкою Академії Державної пенітенціарної служби від 06.03.2018 № 66.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

10 жовтня 2018 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №825/2076/18 до ухвалення рішення Великою палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17 по аналогічний категорії спору. Втім, з аналізу ч. 2 ст. 236 КАС України вбачається, що зупинення провадження у вказаному випадку є правом суду, а не обов'язком, до того ж, зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області з 08.09.2015 та отримує пенсію за вислугу років, у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в розмірі 70% грошового забезпечення, яку виплачує ГУ ПФУ в Чернігівській області (а.с.23).

При цьому, відповідачем, під час обчислення розміру пенсії ОСОБА_3, до складу грошового забезпечення не було включено матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову винагороду, оскільки вказані види виплат не містять характер щомісячних, на думку відповідача, а є одноразовими, тому, у відповідності до чинного законодавства України, не можуть включатися до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2018 ОСОБА_3 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області з заявою про проведення перерахунку та виплати йому пенсії, починаючи з 03.04.2017, виходячи з 70 % грошового забезпечення позивача, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової винагороди (виплачених у період з 01.09.2013 по 31.08.2015), згідно з довідкою Академії Державної пенітенціарної служби від 06.03.2018 № 66, доданою до вищевказаної заяви (а.с.13-14).

Листом від 27.04.2018 № 2763/03/Г-12 ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовлено ОСОБА_3 у здійсненні такого перерахунку, у зв'язку з тим, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та грошова винагорода не є щомісячними та мають компенсаційний характер, тому не підлягають включенню до грошового забезпечення позивача, з якого останньому обчислюється пенсія (а.с.15-17).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

В рішенні від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист» (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) Конституційний Суд України прямо зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей (служба в правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей), що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 № 23-рп/2010, від 11.10.2011 № 10-рп/2011).

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі - Постанова № 393) пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

У свою чергу, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Так, військовослужбовцям у зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (частина 2 статті 1-2 Закону № 2011-XII).

Відповідно до частин 1-3 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Водночас, Законом № 2011-XII також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII).

Також, умови, розмір та порядок виплати особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби вищевказаної допомоги визначені Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 377/31829 (далі - Порядок № 925/5).

Так, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 Розділу 14 Порядку № 925/5 особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Особам рядового і начальницького складу один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (пункт 1 Розділу 15 Порядку № 925/5).

Наведеним вище нормативним актом також регламентовано умови та порядок виплати особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби грошової винагороди.

Отже, вищевказані види допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які, відповідно до Порядку № 925/5, відносяться до складу грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

З системного аналізу вищевказаних норм матеріального права вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та грошова винагорода, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, з розміру якого обчислюється пенсія.

Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 (справа № К/9901/1372/18).

У відповідності до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У свою чергу, з довідки Академії державної пенітенціарної служби від 06.03.2018 № 66 вбачається факт сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та з грошової винагороди (а.с.21).

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для зобов'язання ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3, починаючи з 03.04.2017, виходячи з 70 % грошового забезпечення позивача, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової винагороди (виплачених у період з 01.09.2013 по 31.08.2015), згідно з довідкою Академії Державної пенітенціарної служби від 06.03.2018 № 66 та задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб та строки перерахунку пенсій, є Закон № 1788-ХІІ.

Статтею 98 Закону № 1788-XII передбачено, що перерахунок пенсії, у випадку подання пенсіонером додаткових документів, які дають право на подальше підвищення пенсії (зокрема, про заробіток), провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів.

Оскільки заяву про перерахунок розміру пенсії і її виплату та довідку Академії державної пенітенціарної служби від 06.03.2018 № 66, в якій до складу грошового забезпечення позивача включено, зокрема, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову винагороду, позивачем подано до ГУ ПФУ в Чернігівській області 03.04.2017 і з того часу відповідачем перерахунок пенсії позивача проведено не було, у зв'язку з чим відсутні підстави для висновку про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 316, 321, 322, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Є.В.Чаку

суддя С.Б.Шелест