Справа № 826/4755/16
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4755/16 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря: Лебедєва Ю.Б.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2018 у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Дубекспо" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПП "Дубекспо" звернулося з позовом до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.10.2015.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що підприємством подано декларацію із ПДВ за травень 2015 року із заповненням р. 25.1 сумою відшкодування 900 002,00 грн, а в подальшому подано уточнюючий розрахунок, яким самостійно зменшено р. 25.1 на суму 900 002,00 грн, в той же час зазначена сума була позивачу відшкодована. При цьому, на обліковому рахунку позивача була переплата, тому в подальшому фактично відбулось погашення за рахунок переплати, недоїмка не виникла, що підтверджується актом звірки № 9455-20 від 26.10.2015, складений між позивачем та відповідачем після оспорюваної події.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що ПП «Дубекспо» самостійно не нараховані штрафні (фінансові) санкції на відшкодовану суму у розмірі 900 002,00 грн, у зв'язку з чим такі права має контролюючий орган та до платника застосовуються штрафні (фінансові) санкції в розмірі 25% від суми бюджетного відшкодування та складають 225 000,5 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2018 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що згідно аналізу уточнюючого розрахунку з ПДВ за травень 2015 року встановлено, що сума залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на початок поточного звітного (податкового) періоду (р. 24) складає 1 877 844,00 грн (додаток 2 до декларації з ПДВ за травень 2015 року та уточнюючого розрахунку не подавались у зв'язку з відсутністю декларування р. 26-31). Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням виявлених помилок № від 12.08.2015 не відповідає вимогам наказу Міністерства фінансів України № 966 від 23.09.2014 (редакції наказу МФУ № 13 від 23.01.2015, тобто подання звітності з ПДВ не передбачає подання додатку 2 у разі відсутності показників в рядках 26-31.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду апеляційної інстанції не подавався.

07.11.2018 у судове засідання суду апеляційної інстанції з'явились представники позивача та відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи контролюючим органом, відповідно до статті 76 розділу II Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку даних підприємства, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за травень 2015 року, за наслідками якої складено акт № 144/1-26-50-28-02-36203336.

Згідно висновків акту, перевіркою встановлено порушення підприємством п. 200.14 ст. 200 з урахуванням п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України. Окрім того, в акті зазначено, що ПП «Дубекспо» самостійно не нараховані штрафні (фінансові) санкції на відшкодовану суму у розмірі 900 002,00 грн. У зв'язку з цим, оскільки такі права має контролюючий орган, до платника застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 25 відсотків від суми бюджетного відшкодування, що складає 225 000,50 грн.

Не погоджуючись з висновками акту, 01.10.2016 підприємство подало до ДФС заперечення № 1, в яких просило скасувати акт перевірки.

За результатами розгляду вказаних заперечень, ДФС надано відповідь, згідно якої висновки акту - залишено без змін.

На підставі акту перевірки, ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.10.2015, зі змісту якого випливає, що підприємством самостійно не враховано штрафні (фінансові) санкції на відшкодовану суму у розмірі 900 002,00 грн, у зв'язку із чим ДФС застосовано 225 000,50 грн штрафу.

У листопаді 2015 року підприємством подано адміністративну скаргу № 6 від 06.11.2015 на рішення, в якій викладено вимоги про його скасування.

Контролюючим органом прийнято рішення № 57/10/20-15-10-06 від 05.01.2016, яким скаргу № 6 від 06.11.2015 - залишено без задоволення.

В подальшому, підприємством, вдруге, подано адміністративну скаргу № 12 від 11.01.2016 на рішення, згідно з якою позивач просив скасувати рішення.

В березні 2016 року ДФС прийнято рішення № 5528/6/9999/001-01-25 від 15.03.2016, яким скаргу відхилено.

Позивач стверджує, що ним самостійно зменшено суму відшкодування в розмірі 900 002,00 грн згідно поданого до ДФС уточнюючого розрахунку, а тому накладення штрафу в розмірі 25% від уточненої суми 900 002,00 грн є неправомірним, у зв'язку з чим звернувся до суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав приписи п. 50.1 ст. 50 ПК України, виявивши помилку в раніше поданій ним податковій декларації самостійно надав уточнюючі розрахунки до неї, тому у відповідача були відсутні підстави для визначення позивачу 225 000,50 грн штрафних санкцій на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. б п. 200.14 ст. 200 ПК України (в редакції від 17.09.2015) якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

В червні 2016 року підприємством подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2015 року. В декларації позивачем зазначено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р. 23.2) в розмірі 900 002,00 грн, з одночасним декларуванням (р. 24) 977 842,00 грн, як суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 50.1 ст. 50 ПК (в редакції від 17.09.2015) у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

У липні 2016 року підприємство подало до ДФС уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок, що підтверджується квитанцією № 2 від 29.07.2015 (а.с. 62).

Згідно вказаного розрахунку, платником самостійно зменшено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р. 23.2) в розмірі 900 002,00 грн та збільшено на тотожну суму (р. 24) декларації з ПДВ за травень 2015 року, в результаті чого сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду склала 1 877 844,00 грн. В той же час, в колонці 3 «Різниця» р. 24 уточнюючого розрахунку, враховано 900 002,00 грн від суми 1 877 844,00 грн.

В Акті зазначено, що при проведенні у період з 12.08.2015 по 11.09.2015 перевірки, ДФС встановлено, що сума у розмірі 900 002,00 грн відшкодована згідно платіжного доручення N 6389-20 від 14.07.2015 на підставі п. 200.19 ст. 200 Податкового кодексу України (відповідність критеріям, що дають право на автоматичне бюджетне відшкодування).

Тобто, під час перевірки ДФС встановлено, як подання підприємством уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням ним самостійно виявлених помилок на суму 900 002,00 грн, так і отримання останнім бюджетного відшкодування на визначену вище суму в липні 2015 року. Крім того, в рішенні визначено суму перевищення в розмірі 900 002,00 грн, але, в той же час, ДФС відмічено про відшкодування такої суми на момент перевірки, зокрема, зважаючи на дані уточнюючого розрахунку № .

В матеріалах справи також наявний акт № 9455-20 від 26.10.2015, згідно якого між підприємством та ДФС проведено звірку розрахунків за період з 01.01.2015 по 26.10.2015, якою встановлено позитивне сальдо розрахунків у підприємства в розмірі 592 235,42 грн.

Отже, самостійне виправлення виявлених помилок на суму 900 002, 00 грн з боку підприємства, а також зазначення 900 002,00 грн, як різниці від суми 1 877 844,00 грн від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, що, по суті, не вказує на перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування, позитивне сальдо розрахунків у підприємства в розмірі 592 235,42 грн за період з 01.01.2015 по 26.10.2015 спростовують висновки податкового органу щодо невідповідності суми бюджетного відшкодування в розмірі 900 002,00 грн і, як наслідок, про порушення підприємством вимог п. 200.14 ст. 200 ПК України.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції - 07.11.2018 представником апелянта жодним чином не були спростовані висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 09.11.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

v