Справа № 161/16780/18
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/580/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого - судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Бортнюка А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 09 жовтня 2018 року №1249, -

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 09 жовтня 2018 року №1249.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітету Луцької міської ради від 09 жовтня 2018 року №1249 його притягнуто до адміністративної відповідальність, яка передбачена ст.152 КУпАП, зокрема за те, що 21 вересня 2018 року о 13 год. 15 хв. Встановлено, що він як голова ОСББ «Крок-42» порушив правила благоустрою м. Луцька, а саме: самовільно, без дозвільних документів встановив металеву конструкцію (паркан) по периметру багатоквартирного житлового будинку по вул. Кравчука, 42А у м. Луцьку. Позивач вказує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення а також відсутні докази, що підтверджують вчинення адміністративного правопорушення. Також зазначає, що вже 05.07.2018 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за дане правопорушення.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2018 року поновлено позивачу встановлений законом десятиденний строк на оскарження постанови від 09 жовтня 2018 року.

В ході розгляду справи від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 09 жовтня 2018 року №1249, та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно нього, також просив стягнути понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2600 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні та у письмовому відзиві від 08 листопада 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи і відповідач обґрунтовано притягнув позивача до адміністративної відповідальності, яка передбачена ст.152 КУпАП.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітету Луцької міської ради від 09 жовтня 2018 року №1249 виявлено, що 21 вересня 2018 року о 13 год. 15 хв. голова ОСББ «Крок-42» ОСОБА_1 порушив правила благоустрою м. Луцька, а саме: самовільно, без дозвільних документів встановив металеву конструкцію (паркан) по периметру багатоквартирного житлового будинку по вул. Кравчука, 42А у м. Луцьку, що є порушенням п.п.2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька, прийнятих рішенням Луцької міської ради від 29 липня 2009 року №44/2, за що передбачена відповідальність згідно ст.152 КУпАП. За результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальність, яка передбачена ст.152 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. (далі - спірна постанова) (а.с.10).

Надаючи правову оцінку вищенаведеній постанові відповідача, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 152 КУпАП передбачено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів -тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, частиною другою статті 5 КУпАП визначено, що сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.

На виконання вищенаведеної норми закону, Луцькою міською радою рішенням від 29 липня 2009 року №44/2 затверджені Правила благоустрою міста Луцька, які є підзаконним нормативним актом та публічно розміщені на офіційному веб-сайті Луцької міської ради за посиланням https://www.lutskrada.gov.ua/documents/pro-pravila-blagoustroyu-mista-lucka (далі Правила).

Як зазначено у 2.5.5.1.13. Правил, на обєктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

При цьому, у п.1.3 Правил визначено перелік обєктів благоустрою, до яких відносяться і прибудинкові території.

Отже, з аналізу вищенаведених положень Правил слідує, що самовільне встановлення будь-яких конструкції на прибудинковій території, є порушенням правил благоустрою та несе за собою відповідальність, яка передбачена у ст.152 КУпАП.

Стосовно особи, яка відповідальна за порушення правил благоустрою, суд зазначає, що відповідно до п.4.29.3 Правил, керівники підприємств, установ, організацій, фізичні особи - підприємці, власники садиб несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до нанесення шкоди майну та/або здоров'ю громадян, на власних, прилеглих/закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях.

З матеріалів справи слідує і позивач самостійно вказує, що він є керівником ОСББ «Крок-42», як в свою чергу є балансоутримувачем прибудинкової території за вул. Кравчука, 42А у м. Луцьку.

Отже, саме позивач, як керівник балансоутримувача обєкта благоустрою є відповідальним за дотриманням правил благоустрою на цьому обєкті і його доводи що він не може нести відповідальність за рішення загальних зборів ОСББ є безпідставними.

При цьому позивачем не заперечується факт встановлення по периметру прибудинкової території паркану, однак він вважає, що це було зроблено не самовільно, а на виконання рішення загальних зборів ОСББ.

Стосовно цих доводів позивача суд зазначає, що відповідно до п.1.3 Правил, дозвіл (ордер) на роботи з благоустрою документ, який видається субєкту господарської діяльності дозвільними органами у встановленому порядку на право тимчасового порушення існуючого благоустрою з послідуючим його відновленням, чи влаштуванням нового благоустрою.

При цьому у п.4.30.11 Правил визначено, що розміщувати елементи благоустрою можливо тільки на підставі проектно-дозвільної документації. А у розділі 10 Правил детально описана процедура отримання дозволу (ордеру) на роботи з благоустрою.

Однак, частиною третьою статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що правила не можуть передбачати обов'язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Частиною третьою статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

ОСОБА_4 України «Про благоустрій населених пунктів» є вищим за юридичною силою ніж Правила, застосуванню підлягають саме вимоги закону. Враховуючи, що законом передбачена імперативна заборона на встановлення органом місцевого самоврядування обов'язку фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, суд зазначає, що положенням п.4.3.11 та розділу 10 Правил не підлягають до застосування і позивач правомірно та обґрунтовано, як керівник балансоутримувача обєкта благоустрою не керувався ними.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки спірною постановою позивач був притягнутий саме за самовільне (без дозвільних документів) встановлення металевої конструкції, хоча чинним законодавством не передбачено утримання будь-яких дозвільних документів на встановлення такої конструкції, суд дійшов висновку, що в його діях в цій частині відсутній порушення правил благоустрою, а отже відсутній склад адміністративного правопорушення, яке передбачено ст.152 КУпАП.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 05 липня 2018 року № 698 ОСОБА_1 вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП і обставини, встановлені при розгляді адміністративної справи 05.07.2018 року аналогічні обставинам, встановленим при розгляді справи, за результатами якої винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

ОСОБА_4 під час розгляду судом цієї адміністративної справи судом встановлено, що позивач був необґрунтовано та безпідставно, як керівник балансоутримувача обєкта благоустрою, притягнутий до адміністративної відповідальності за самовільне (без дозвільних документів) встановлення металевих конструкцій, хоча чинним законодавством не передбачено отримання будь-яких дозвільних документів на таке встановлення, суд дійшов висновку, що спірна постановою підлягає скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Суд відмовляє в задоволені позовних вимог в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною, оскільки повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначено ч. 3 ст. 286 КАС України, відповідно до якої такі повноваження в суду відсутні. Виходити за межі позовних вимог в цій частині суд не вбачає необхідності, оскільки прийшов до переконання, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

За змістом статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

З врахуванням наданих позивачем підтверджуючих документів щодо понесених витрат на отримання у звязку зі справою, яка розглядається, професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 2600 гривень, та частковим задоволенням позовних вимог, на думку суду, підлягає відшкодуванню в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2300 гривень.

Керуючись ст. ст. 5, 8, 9, 19, 20, 22, 72-77, 79, 143, 192, 211, 241-246, 250, 255, 286,293, 295, 297 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 09 жовтня 2018 року №1249, та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 з виконавчого комітету Луцької міської ради за рахунок бюджетних асигнувань 2300 гривень на оплату правової допомоги.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Виконавчий комітет Луцької міської ради, адреса місцезнаходження м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, .

Дата складання повного судового рішення 13 листопада 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_5