Справа № 826/9667/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2018 року № 826/9667/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006» (надалі по тексту також - позивач, ТОВ «БУДКИЇВ 2006») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог (а. с. 211-213, т. 2) просить:

- скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України про відмову у реєстрації податкових накладних Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006» в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: рішення комісії Державної фіскальної служби України № 559268/39017425 від 20.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 559267/39017425 від 20.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 559266/39017425 від 20.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 559265/39017425 від 20.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 456232/39017425 від 21.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 456233/39017425 від 21.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 456138/39017425 від 21.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 494944/39017425 від 28.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 494953/39017425 від 28.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 494954/39017425 від 28.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 494945/39017425 від 28.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 494943/39017425 від 28.12.2017, рішення комісії Державної фіскальної служби України № 560888/39017425 від 17.01.2018;

- зобов'язати комісію Державної фіскальної служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006», а саме від 20.12.2017 № 11, від 20.12.2017 № 14, від 20.12.2017 № 15, від 20.12.2017 № 17, від 08.11.2017 № 14, від 15.11.2017 № 19, від 28.11.2017 № 28, від 17.11.2017 № 21, від 22.11.2017 № 22, від 22.11.2017 № 23, від 23.11.2017 № 25, від 30.11.2017 № 39, від 30.11.2017 № 38.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «БУДКИЇВ 2006» зазначає, що комісія Державної фіскальної служби України, відмовляючи у реєстрації податкових накладних, у своїх рішеннях не зазначила конкретну підставу, на якій дані відмови ґрунтуються, рішення не містять конкретної інформації щодо причин та підстав для прийняття таких у відповідності до Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У встановлений судом строк від Державної фіскальної служби України відзив на позовну заяву не надходив, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі та позовні матеріали отримав уповноважений представник відповідача у приміщенні суду 02.08.2018. (а. с. 218-219)

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст. 201 Податкового кодексу України позивач направив до Державної фіскальної служби України для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 20.12.2017 № 11, від 20.12.2017 № 14, від 20.12.2017 № 15, від 20.12.2017 № 17, від 08.11.2017 № 14, від 15.11.2017 № 19, від 28.11.2017 № 28, від 17.11.2017 № 21, від 22.11.2017 № 22, від 22.11.2017 № 23, від 23.11.2017 № 25, від 30.11.2017 № 39, від 30.11.2017 № 38.

Після отримання квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (а. с. 28, 75, 113, 159, 190, 230, 241, т. 2, а. с. 68, 95, 121, 180), позивачем в електронному вигляді надавались пояснення та додаткові документи.

21.12.2017 комісією Державної фіскальної служби України прийняті рішення про відмову у реєстрації податкових накладних від 08.11.2017 № 14, від 15.11.2017 № 19, від 28.11.2017 № 28. (а. с. 193-194, 231-232, 245-246, т. 1)

28.12.2017 комісією Державної фіскальної служби України прийняті рішення про відмову у реєстрації податкових накладних від 17.11.2017 № 21, від 22.11.2017 № 22, від 22.11.2017 № 23, від 23.11.2017 № 25, від 30.11.2017 № 39. (а. с. 44-45, 69-70, 96-97, 159-160 т. 2)

16.01.2017 комісією Державної фіскальної служби України прийняті рішення про відмову у реєстрації податкових накладних від 20.12.2017 № 11, від 20.12.2017 № 14, від 20.12.2017 № 15, від 20.12.2017 № 17. (а. с. 29-30, 78-79, 114-115, 162-163, т. 1)

17.01.2017 комісією Державної фіскальної служби України прийняте рішення про відмову у реєстрації податкової накладної від 30.11.2017 № 38. (а. с. 183-184 т. 2)

Комісією Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації у прийнятих рішеннях про відмову в реєстрації вищезазначених податкових накладних зазначено підставу: надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Не погоджуючись з рішеннями комісії Державної фіскальної служби України про відмову в реєстрації податкових накладних, ТОВ «БУДКИЇВ 2006» звернулось до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до приписів п. 201.1 ст. 201 ПК України (у редакції ПК України чинній на час виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За положеннями п. 201.7. ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. (п. 201.10 ст. 201 ПК України)

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених п. 201.1 цієї статті та/або п. 192.1 ст. 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин. Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до положень п. 201.16 ст. 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

За приписами п. 74.2. ст. 74 ПК України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації. (п. 201.16.1. ст. 201 ПК України)

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію (їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вичерпний перелік таких документів у розрізі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до пункту 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010 (надалі по тексту також - Порядок № 1246), податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно п. 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 567 (надалі по тексту також - Критерії оцінки ступня ризиків).

Згідно пункту 6 Критеріїв містить у собі визначення трьох різних критеріїв. Моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється ДФС за такими критеріями:

1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній / розрахунку коригування, яку (який) подано на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 раза більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеному у податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку для платників, у яких значення показника D становить більше 0,03; більше 60% - від 0,02 до 0,03; більше 50% - від 0,015 до 0,02; більше 40% - від 0,01 до 0,015, більше 30% - від 0,005 до 0,01, більше 20% - до 0,005) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);

2) відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб'єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Податкового кодексу України, стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі;

3) розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку на додану вартість, якщо передбачається зміна вартості товару/послуг більше ніж удвічі та/або зміна номенклатури товарів/послуг (для кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД - зміна перших чотирьох цифр кодів, а для кодів послуг відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг - перших двох цифр кодів).

Суд звертає увагу на те, що критерій який визначений Комісією ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації у своїх рішеннях про відмову у реєстрації податкових накладних від 20.12.2017 № 11, від 20.12.2017 № 14, від 20.12.2017 № 15, від 20.12.2017 № 17, від 08.11.2017 № 14, від 15.11.2017 № 19, від 28.11.2017 № 28, від 17.11.2017 № 21, від 22.11.2017 № 22, від 22.11.2017 № 23, від 23.11.2017 № 25, від 30.11.2017 № 39, від 30.11.2017 № 38, а саме надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування у п. 6 Критеріїв оцінки ступня ризиків не передбачений.

Відповідно до положень п. 201.16.2 ст. 201 ПК України письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті «в» підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Комісія приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних приймається та надсилається платнику податку протягом п'яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту.

На виконання вимог п. п. 201.16.2. п. 201.16. ст. 201 ПК України та пропозиціях викладених у квитанціях позивачем надані наявні документи, на підтвердження реальності здійснення операцій, що не спростовано відповідачем під час розгляду судом даної справи.

Також, відповідачем всупереч вимогам п. п. «в» п. 201.16.1 ст. 201 ПК України не було визначено вичерпного переліку документів, надання якого дало б позивачеві можливість реєстрації податкової накладної.

Відмова у прийнятті до реєстрації податкової накладної з підстав недостатності документів для прийняття рішення можлива виключно за умови наявності вичерпного переліку таких документів (п. п. «в» п. 201.16.1. ст. 201 ПК України).

Слід звернути увагу на те, що при відмові у прийнятті до реєстрації податкових накладних з посиланням на ненадання платником податків достатніх документів, Комісія має навести дані щодо документів, надання яких дасть можливість прийняти податкових накладних до реєстрації.

З оскаржуваних позивачем рішень відповідача про відмову у реєстрації податкових накладних, судом установлено, що підставою для відмови у такій реєстрації стало надання позивачем копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Необхідно зауважити, що відповідачем в оскаржуваних рішеннях не зазначено, які саме документи складені з порушенням законодавства, та які вимоги законодавства порушено позивачем при складанні документів, яких документів не вистачає для прийняття рішень про реєстрацію податкових накладних, що подавались позивачем для реєстрації.

Суд зазначає, що посилання на таку підставу в обґрунтування прийняття рішень про відмову, за відсутності встановленого законодавством вичерпного переліку документів, та за умови не наведення комісією доказів того, що документи подані є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, свідчить про протиправність таких рішень.

Відповідач у спірних рішеннях, обмежився лише загальною оцінкою наданих позивачем документів, не встановивши конкретно, які з них складені з порушенням законодавства, як зазначено у спірних рішеннях, і в чому ці порушення полягають, а також яких саме первинних та платіжних документів не вистачає, наявність яких була б обов'язковою з огляду на специфіку тих господарських операцій, які відображались у податкових накладних.

У той же час, важливо розуміти, що головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами владних повноважень, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, настанов для їх розв'язання що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.

Тобто, оскаржувані рішення фіскального органу не відповідають наведеним вище вимогам щодо чіткості та зрозумілості, та породжують їх неоднозначне трактування, що, у свою чергу, впливає на можливість реалізації права або виконання обов'язку платником податків виконати волевиявлення суб'єкта владних повноважень.

Суд також зазначає, що факт зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН не спростовує ані факту здійснення платником податків господарської операції, ані факту наявності дати виникнення саме першої події (постачання товарів/послуг, або отримання коштів), що підтверджується первинними документами, на підставі яких складається податкова накладна/розрахунок коригування.

Суд наголошує на тому, що в даній справі суд не надає оцінку реальності здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами, на підставі яких складено податкові накладні від 20.12.2017 № 11, від 20.12.2017 № 14, від 20.12.2017 № 15, від 20.12.2017 № 17, від 08.11.2017 № 14, від 15.11.2017 № 19, від 28.11.2017 № 28, від 17.11.2017 № 21, від 22.11.2017 № 22, від 22.11.2017 № 23, від 23.11.2017 № 25, від 30.11.2017 № 39, від 30.11.2017 № 38, оскільки дане питання повинно досліджуватись під час здійснення податкового контролю, що відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України включає в себе систему заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема, шляхом здійснення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних рішень, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання рішень комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної або відмову в такій реєстрації протиправними та їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Щодо розподілу судових витрат, суд звертає увагу на таке.

У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн. представником позивача надані наступні докази: копія договору про надання правової допомоги № 15-01-18/5 від 01.01.2018, ордер серії КВ № 359130, копію свідоцтва про права на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 003710, рахунок на оплату № 8 від 21.05.2018. (а. с. 16-19)

Так, згідно з умовами договору про надання правової допомоги від 01.01.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006» (клієнт) доручив, а адвокатське об'єднання «АРГО» прийняло на себе зобов'язання надавати правову допомогу та консультаційні послуги.

Відповідно до приписів ч. ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, убачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Суд наголошує, що представником позивача - адвокатом Нерсесяном А.С. до матеріалів справи № 826/9667/18 не було додано жодного доказу оплати Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006» наданих адвокатом послуг.

Суд не приймає до уваги рахунок на оплату № 8 від 21.05.2018. оскільки він не є належним підтвердженням оплати послуг проведених фінансовою установою та не відображає рух коштів від замовника до виконавця. (а. с. 19)

Крім того, в матеріалах справи відсутні акти наданих послуг/виконаних робіт, прийому-передачі, з яких би вбачався реальний обсяг наданих послуг та їх прийняття позивачем.

Представником позивача надано розрахунок витрат надання правової допомоги у сумі 10000,00 грн., який складається з:

- підготовки позовної заяви: 6 годин по 700 грн./година - 4200 грн.;

- подання позовної заяви: 1 година по 700 грн./година - 700 грн.;

- підготовки відповіді на відзив: 2 години по 700 грн./година - 1400 грн.;

- підготовки заяв з процесуальних питань - 1 година по 700 грн./година - 700 грн.;

- участь адвоката у трьох судових засіданнях -3 години по 1000 грн./година - 3000 грн.

Суд зазначає, що у даній справі представником позивача не подавалась відповідь на відзив, а також інші процесуальні документи, крім того, розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання, з огляду на що, відображені витрати не знайшли свого підтвердження. (а. с. 11-12)

Таким чином, суд вважає, що дана справа є незначної складності та була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання, з огляду на що, заявлені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Таким чином, аналізуючи все вищенаведене, ураховуючи документи надані представником позивача на підтвердження витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, суд дійшов висновку, що вказані документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у справі № 826/9667/18, оскільки суду не надано належного розрахунку наданих послуг, актів приймання/передачі робіт та доказів оплати наданих адвокатом послуг та їх приймання позивачем, а тому суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволеннюповністю, та понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Щодо застосування судового контролю за виконанням рішення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, застосування заходів судового контролю за виконанням рішення є правом суду, яке використовується ним на власний розсуд за наявності відповідних підстав для цього.

Виходячи зі змісту обставин даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав за яких відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення у даній справі, за умови набрання ним законної сили, а відтак, клопотання про застосування судового контролю за виконанням рішення є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 72 - 78, 90, 139, 241, 244, 246, 255, 293, 295 - 297 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006» (, вул. Декабристів, 9, кв. 106, м. Київ, 02121) до Державної фіскальної служби України (, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053 ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 559268/39017425 від 16.01.2017, № 559267/39017425 від 16.01.2017, № 559266/39017425 від 16.01.2017, № 559265/39017425 від 16.01.2017, № 456232/39017425 від 21.12.2017, № 456233/39017425 від 21.12.2017, № 456138/39017425 від 21.12.2017, № 494944/39017425 від 28.12.2017, № 494953/39017425 від 28.12.2017, № 494954/39017425 від 28.12.2017, № 494945/39017425 від 28.12.2017, № 494943/39017425 від 28.12.2017, № 560888/39017425 від 17.01.2018 про відмову у реєстрації податкових накладних Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006» в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов'язати комісію Державної фіскальної служби України вчинити дії з реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкових накладних Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006» від 20.12.2017 № 11, від 20.12.2017 № 14, від 20.12.2017 № 15, від 20.12.2017 № 17, від 08.11.2017 № 14, від 15.11.2017 № 19, від 28.11.2017 № 28, від 17.11.2017 № 21, від 22.11.2017 № 22, від 22.11.2017 № 23, від 23.11.2017 № 25, від 30.11.2017 № 39, від 30.11.2017 № 38.

У частині вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн. відмовити.

У частині вимог про застосування судового контролю відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКИЇВ 2006» (, вул. Декабристів, 9, кв. 106, м. Київ, 02121) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 45812,00 грн. (сорок п'ять тисяч вісімсот дванадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко