Справа № 0840/2872/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

08 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 0840/2872/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року (суддя Конишева О.В., повний текст складено 17.08.2018р.) по справі №0840/2872/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 14 протоколу засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 54 від 25 травня 2018 року;

- зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку із настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" у розмірі 144000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 21 серпня 2017 року йому встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби. Враховуючи положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975, якими визначено право на отримання одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності, позивач звернувся через уповноважений орган до Міністерства оборони України із заявою про виплату такої допомоги, проте, рішенням Міністерства оборони України позивачу було відмовлено у нарахуванні та виплаті відповідної допомоги. Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги. Такі висновки суд обґрунтував посиланням на положення

п.6 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», яким передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Встановивши те, що позивачу встановлена інвалідність через 30 років після звільнення з військової служби, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги. Позивач вказує на те, що право на отримання такої допомоги, у розумінні Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей», не пов'язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов'язується із фактом та часом встановлення інвалідності військовослужбовцю, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов'язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач проходив строкову військову службу з якої звільнений 11.05.1987р.

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням від 24.12.2002 серії НОМЕР_1.

21 серпня 2017 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ № 0823436.

У зв'язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, він звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, але Департамент фінансів Міністерства оборони України протиправно повернув йому документи про призначенні такої допомоги. Не погодившись з такими діями позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2018 року по справі № 333/6617/17 (номер провадження 2-а/333/20/18) визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України та зобов'язано Міністерство оборони України розглянути документи ОСОБА_1 та прийняти протокольно оформлене рішення щодо можливості призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювань, отриманих під час виконання обов'язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно вказаного рішення позивач отримав витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 54 від 25 травня 2018 року, відповідно до якого відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби.

Не погодившись з таким рішенням відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992 виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч.8 ст.16-3 вказаного Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9. ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ).

Пунктом 2 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, передбачено, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

За правилами п.3 означеного Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, моментом виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, а тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (21.08.2017), а саме: Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017.

За змістом п.6 ч.2 ст.16 Закону № 2011-ХІІ ( у вказаній редакції) одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов'язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов'язаному або резервісту при виконанні обов'язків військової служби або служби у військовому резерві,

або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Отже, Законом встановлена умова, за якої право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає, і вказана умова полягає в обмеженні проміжком часу (три місяці від дня звільнення зі служби) у випадку встановлення військовослужбовцю строкової військової служби інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з аргументами позивача про те, що право на отримання грошової допомоги, у розумінні Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей», не пов'язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов'язується із фактом та часом встановлення інвалідності військовослужбовцю, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов'язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Таким чином, оскільки у спірному випадку інвалідність позивачу встановлена у зв'язку із захворюванням, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії, і така інвалідність встановлена через 30 років після звільнення з військової служби, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року по справі №0840/2872/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 08.11.2018р.

Повне судове рішення складено 09.11.2018р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк