Справа № 826/1985/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року м. Київ № 826/1985/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Союзенергокомплекс»
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Союзенергокомплекс» (пр-т Перемоги, буд 62-Б, оф. 1,2,3 м. Київ, 03113; код ЄДР: 38870524) (далі - позивач, ТОВ «Союзенергокомплекс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (адреса: вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116; код ЄДР: 39439980) (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 24.11.2017 № .

Обґрунтовуючи вказаний позов, представник позивача вказав, що 29.11.2017 позивач отримав від відповідача рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 24.11.2017 № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 4019,09 грн. та пеню у розмірі 442,10 грн. за період з 21.07.2015 до 11.08.2015.

Натомість позивач наголошує, що борг з ЄСВ за період з 21.07.2015 до 11.08.2015 у позивача не існувало.

Як вказує позивач у позовній заяві, у вказаний період існував тільки несплачений штраф, визначений рішенням від 17.06.2015 № та № 002252106 на загальну суму 20095,46 грн., про що податковим органом була виставлена вимога від 03.08.2015 № Ю-18177-25 на загальну суму 20095,46 грн.

Позивач наголосив, що вказана сума штрафу була сплачена позивачем 11.08.2015, що підтверджується платіжним доручення № 662.

Крім того, позивач наголосив, що ЄСВ за період червень 2015 року було сплачено позивачем 17.07.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 606.

Таким чином, підсумовуючи викладене позивач наголосив, що у період з 21.07.2015 до 11.08.2015 у нього був відсутній борг зі сплати ЄСВ за червень 2015 року, з огляду на про просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та скасувати спірне рішення.

Відповідач надіслав до суду відзив проти позову, в якому зазначив, що відповідачем проведено перевірку з питань дотримання позивачем податкового законодавства та виявлено порушення строку сплати єдиного внеску.

Так, відповідач вказав, що ТОВ «Союзенергокомплекс» належним чином не виконувались вимоги ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, єдиний внесок за червень 2015 року, по терміну сплати до 20.07.2015, фактично сплачено позивачем 11.08.2014, тобто з порушенням строків встановлених законодавством, у зв'язку з чим, відповідачем прийнято спірне рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції.

Таким чином, як наголосив представник відповідача у відзиві проти позову, у зв'язку із порушенням позивачем граничних строків сплати сум ЄСВ за червень 2015 року, відповідачем правомірно прийнято рішення від 24.11.2017 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, яким на позивача накладено штраф у розмірі 4019,09 грн. та пені у розмірі 442,10 грн.

З урахуванням викладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив представник позивача повторно вказав, шо ЄСВ за червень 2015 року позивачем було сплачено 17.07.2015, підтвердженням чого є платіжне доручення № 606.

Ухвалою від 12.02.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, враховуючи письмові пояснення учасників справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ТОВ «Союзенергокомплекс», у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», є платником єдиного внеску.

Так, відповідно до платіжного доручення від 15.05.2015 № 400 (том 1, а.с. 34) позивачем сплачено ЄСВ за березень 2015 року у розмірі 4580,17 грн. (кінцевий термін сплати 20.04.2015).

Згідно з платіжним дорученням від 19.05.2015 № 403 (том 1 а.с. 35) позивачем сплачено ЄСВ за березень 2015 року у розмірі 15788,85 грн. (кінцевий термін сплати 20.04.2015).

Платіжним доручення від 20.05.2015 № 404 (том 1 а.с. 36) позивачем сплачено ЄСВ за березень 2015 року у розмірі 30000,00 грн. (кінцевий термін сплати 20.04.2015).

Відповідно до платіжного доручення від 10.06.2015 № 490 (том 1 а.с. 37) позивачем сплачено ЄСВ за квітень 2015 року у розмірі 4557,19 грн. (кінцевий термін сплати 20.05.2015).

12.06.2015 позивачем сплачено ЄСВ за квітень 2015 року у розмірі 45551,02 грн. (кінцевий термін сплати 20.05.2015), що підтверджується платіжним доручення № 502 (том 1 а.с. 38).

Тобто, проаналізувавши сплату позивачем ЄСВ за період березень-квітень, суд зазначає, що така сплата відбулась з порушенням строків, передбачених ст. 9 Закону України № 2464.

У зв'язку із порушенням позивачем терміну сплати сум ЄСВ, 17.06.2015 податковим органом прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким за період з 21.04.2015 по 20.05.2015 на позивача накладено штраф у розмірі 10073,80 грн. та пеню у розмірі 1472,38 грн. (том 1 а.с. 28).

Також, 17.06.2015 податковим органом прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким за період з 21.05.2015 по 12.06.2015 на позивача накладено штраф у розмірі 10021,65 грн. та пеню у розмірі 1136,48 грн. (том 1 а.с. 29).

19.06.2015 позивачем сплачено ЄСВ за квітень 2015 року у розмірі 2608,86 грн. (кінцевий термін сплати 20.05.2015), що підтверджується платіжним дорученням № 525 (том 1 а.с. 30).

19.06.2015 позивачем сплачено ЄСВ за травень 2015 року у розмірі 48118,73 грн. (кінцевий термін сплати 20.06.2015), що підтверджується платіжним доручення № 526 (том 1 а.с. 39).

17.07.2015 позивачем сплачено ЄСВ за червень 2015 року у розмірі 48453,09 грн. (кінцевий термін сплати 20.06.2015), що підтверджується платіжним доручення № 606 (том 1 а.с. 40).

Разом з тим, 03.08.2018 контролюючим органом прийнято податкову вимогу № Ю-18177-25, якою позивача зобов'язано сплатити суму недоїмки у розмірі 20096,46 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 11.08.2015 № 662 (том 1 а.с. 33) позивачем сплачено ЄСВ згідно вимоги від 03.08.2018 № Ю-18177-25 у розмірі 20100,00 грн.

В той же час, 24.11.2017 відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким за період з 21.07.2015 по 11.08.2015 на позивача накладено штраф у розмірі 4019,09 грн. та пеню у розмірі 442,10 грн. (том 1 а.с. 17).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що вказане рішення прийнято у зв'язку із несплатою ТОВ «Союзенергокомплекс» у строки, передбачені ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиного внеску за червень 2015 року. Тобто, фактично ЄСВ за червень 2015 року із кінцевим терміном сплати 20.07.2015, позивачем було сплачено 11.08.2018.

Не погоджуючись з вказаним рішення, позивач звернувся зі скаргою до ДФС України. Однак, рішеннями ДФС України скарга позивача залишена без задоволення, а рішення від 24.11.2017 № , без змін.

Позивач, вважаючи спірне рішення таким, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2464).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Разом з тим, контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків, зборів, платежів входить до функцій контролюючих органів, а саме органи доходів і зборів (пп. 191.1.2 п. 191.1 ст. 191, п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6, абз. 1 та 2 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Також платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Тобто, платник податків зобов'язаний сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Натомість, згідно з ч. 11 ст. 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Так, згідно ч. 10 ст. 25 цього Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Крім того, у випадку несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платника єдиного внеску орган доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків від своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464).

Таким чином, проаналізувавши вказані норми у сукупності, суд зазначає, що пеня та штрафні санкції є мірою відповідальності платників податків за порушення терміну сплати сум ЄСВ, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків. Тобто відповідальність обумовлюється винністю платника у порушенні норм вказаного Закону та невиконанні або неналежному виконанні покладених на них обов'язків.

Між тим, як вже було встановлено судом, спірне рішення прийнято відповідачем у зв'язку з тим, що позивачем сплачено ЄСВ за червень 2015 року 11.08.2018, тобто з порушенням строків, передбачених ст. 9 Закону № 2464.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону № 2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Так, як було встановлено судом, що на час здійснення відповідних платежів у позивача існувала недоїмка зі сплати єдиного внеску, штрафних санкцій та пені, то кошти, які сплачував позивач зараховувалися в рахунок погашення цієї заборгованості у порядку календарної черговості її виникнення.

З огляду на вищевказане положення чинного законодавства, суд наголошує, що поточні платежі, що сплачувалися позивачем у період травень-липень 2015 року спрямовувалися на погашення боргу, що виник в результаті несвоєчасної сплати єдиного внеску за період з лютого по червень 2015 року, і оскільки розмір даних платежів був меншим за суму нарощуваного поточного боргу, тому кошти зараховувалися згідно з черговістю виникнення недоїмки без зміни напрямку сплати єдиного соціального внеску.

Відтак, помилковими є твердження позивача, про те, що 17.07.2015 ним було сплачено суму ЄСВ за червень місяць 2015 року у розмірі 48453,09 (платіжне доручення від 17.07.2015 № 606), оскільки така сума сплати, у відповідності до ч. 6 ст. 25 Закону 2464-VI, була спрямована на погашення суми недоїмки в порядку черговості виникнення недоїмки за попередні періоди без зміни напрямку сплати єдиного соціального внеску.

Таким чином, враховуючи викладене у сукупності, а також зважаючи на те, що за позивачем рахувалась недоїмка зі сплати сум ЄСВ за попередні періоди, суд приходить до висновку, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 24.11.2017 № , є правомірним та таким що не підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку в порядку ч. 1 ст. 77 КАС України позивачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Союзенергокомплекс» (пр-т Перемоги, буд 62-Б, оф. 1,2,3 м. Київ, 03113; код ЄДР: 38870524) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін