Справа № 0340/1921/18
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1921/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася з позовом до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Володимир-Волинське ОУ ПФУ, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо нездійснення нарахування підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язання здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 21.03.2018, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 1987 року перебуває на обліку у Володимир-Волинському ОУ ПФУ та отримує пенсію за віком. Позивач зазначає, що є членом сім'ї, яку було примусово переселено, а згодом реабілітована, у зв'язку з чим, згідно пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком. Проте, відповідач цю надбавку виплачує у розмірі 43,52 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 року №654, що є порушенням Конституції та законів України. Дану позицію відповідача вважає неправомірною, оскільки при визначенні розміру підвищення до пенсії підлягає застосуванню пункт «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 15.05.1992 з наступними змінами і доповненнями, а не постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 року №654, яка звужує обсяг встановлених законом прав, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами.

З наведених вище підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 18.10.2018 №4879/06-08 відповідач проти позову заперечив та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а в частині розмірів надбавок та підвищень з 01.01.2014 даний закон не діє. З 01.01.2014 вступив в дію Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратили законну силу. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 року №654, громадянам, які є членами сімей осіб, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії підвищення проводиться в розмірі 43,52 грн. Зазначена постанова в цій частині є чинною, ніким не скасованою, неконституційною не визнавалась, а отже саме її норми підлягають до виконання.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Володимир-Волинському ОУ ПФУ та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою від 30.08.2018 (а.с.10), посвідченням НОМЕР_2 (а.с.14) та листом від 30.08.2018 №165/к-02 (а.с.17).

14.05.2018 року Волинською обласною радою ОСОБА_1 видано посвідчення реабілітованої та потерпілої від політичних репресій НОМЕР_3, згідно із яким позивач має право на пільги, передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с.17).

16.08.2018 року позивач звернулася до Володимир-Волинського ОУ ПФ із заявою про нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.16).

Листами від 30.08.2018 №164/к-02, №165/к-02 відповідач повідомив про те, що позивачу встановлено підвищення до пенсії як члену сім'ї реабілітованого відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме відповідно до пункту 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Зазначив, що розмір вказаного підвищення громадянам, які є членами сімей осіб, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, встановлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» в сумі 43,52 грн. Зазначена постанова в цій частині є чинною, ніким не скасованою, неконституційною не визнавалась, отже саме її норми підлягають до виконання. (а.с.17-17 зворот).

Згідно із довідкою Володимир-Волинського ОУ ПФУ від 30.08.2018 №1927, позивачу протягом серпня 2017 - серпня 2018 року була виплачена надбавка за Постановою №654 в сумі 43,52 грн. щомісячно (а.с.10).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008 року (далі - постанова №654) установлено, що з 01 вересня 2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Стаття 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до вимог частини 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, стаття 28 вказаного Закону передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), тому поняття мінімальної пенсії за віком, наведене у статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» необхідно застосовувати для визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як встановлено судом, позивачу нараховано підвищення до пенсії у розмірі, встановленому постановою №654, а саме - 43,52 грн., тобто в меншому розмірі, ніж той, що гарантований пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно із частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, підлягають застосуванню положення пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не норми постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Отже, відповідач протиправно виплачує позивачу підвищення до пенсії в розмірі, визначеному постановою №654, що звужує розмір сум, які підлягають виплаті членам сімей реабілітованих громадян та суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Суд також звертає увагу, що відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 16 розділу ХV Закону № 1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Аналіз пунктів 6, 16 розділу ХV Закону №1058-IV дає підстави суду дійти висновку, що після прийняття Закону №1058-IV продовжують встановлюватися та виплачуватися надбавки та підвищення, що визначені Законом №1788-ХІІ (в т.ч. підвищення пенсії репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, та членам їх сімей, яких було примусово переселено), до прийняття відповідного закону, у зв'язку із чим суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що через вступ в силу Закону №1058-IV з 01.01.2004 Закон №1788-ХІІ в частині надбавок та підвищень не діє.

Таким чином, відповідачем порушено право позивача, як члена сім'ї політично репресованого, згодом реабілітованого і якого було примусово переселено, яка має право на підвищення до пенсії в розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 21.03.2018.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений квитанцією від 08.10.2018 №58 (а.с. 25).

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 139, 244-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо нездійснення нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати Володимир-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Соборна, будинок 1, ідентифікаційний код 37602528) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (44702, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 21 березня 2018 року, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат.

Стягнути з Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Соборна, будинок 1, ідентифікаційний код 37602528) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (44702, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704 гривні 80 копійок (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський