Справа № 804/3366/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

07 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/3366/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 11 червня 2018 року, (суддя суду першої інстанції Кучма К.С.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

08 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила:

- визнати протиправним рішення Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №77 від 18.12.2017 року про відмову у призначені пенсії їй за віком;

- зобов'язати відповідача призначити та виплачувати пенсію їй за віком, із урахуванням всього стажу роботи зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, з підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 11.12.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що вона до квітня 2005 р. проживала у м.Львові та надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. 11.12.2017 р. її представник звернувся до Кам'янського об'єднаного УПФ України Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком. Але рішенням відповідача № 77 від 18.12.2017 р. позивачу у призначенні пенсії за віком було відмовлено.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що відсутність законодавчо визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання за межами України , не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлене Конституцією України.

01 листопада 2018 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України позивач ніколи не перебувала на обліку та не отримувала пенсію. Документи, передбачені п. 2.22 Порядку №22-1 щодо підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України в м. Кам'янське не надала, відтак відповідач не має права на призначення їй пенсії за віком, оскільки призначати особі пенсію має орган пенсійного фонду, який обслуговує відповідну територію місця проживання або місцезнаходження заявника. Також, відповідач заперечує проти стягнення за рахунок його бюджетних асигнувань судових витрат позивача. Вказує, що дії ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідають чинному законодавству, а вимоги позивача є безпідставними.

06 листопада 2018 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з квітня 2005 року постійно проживає в Ізраїлі, АДРЕСА_1, до квітня 2005 року позивач проживала в АДРЕСА_2.

11.12.2017 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулась до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №77 від 18.12.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Відмовляючи в призначенні пенсії пенсійний орган зазначив, що за документами, наданими для призначення пенсії, не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України в м. Кам'янське, як це передбачено чинним пенсійним законодавством.

Вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком протиправною позивач звернулась до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в Кам'янському об'єднаному УПФУ в Дніпропетровській області позивач не перебувала на обліку як пенсіонер, не має зареєстрованого або фактичного місця проживання в м. Камянському Дніпропетровської області, відтак вона відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій має право звернутись до Пенсійного фонду України для визначення територіального органу ПФУ уповноваженого розглянути її заяву про призначення пенсії.

Вирішуючи спір між сторонами суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

Положеннями частини 1 статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5 статті 45 Закону № 1058-IV).

Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно пункту 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За таких обставин, підставою для вчинення дій про призначення пенсій, є відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів пенсійний орган приймає рішення про перерахунок чи про відмову у перерахунку раніше призначеної пенсії. Рішення про відмову із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові протягом 5 днів з дня його прийняття.

Зі змісту листа відповідача вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку із не наданням документу (паспорту) на підтвердження місця реєстрації (проживання).

Пунктом 2 Порядку №22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи. Відповідно до пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання. (пункт 2.22 Порядку №22-1).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Позивач звертаючись через свого представника до відповідача із заявою про призначення пенсії подала серед іншого до пенсійного органу копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон. На паспорті проставлене посвідчення консулу Консульської установи в Ізраїлі про продовження дії паспорту до 2019 року. (а.с. 13)

Отже, позивачем для умов призначення пенсії подано документ, який підтверджує

її належність громадянства України, які мають право на відповідне пенсійне забезпечення.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з аналізу норм Порядку №22-1 видно, що документ, який засвідчує місце проживання особи на території України, необхідно подавати для того щоб визначити територіальну підвідомчість органу уповноваженого для вирішення питання щодо призначення пенсії. В свою чергу, позивач є громадянами України, який постійно проживає на території Ізраїлю, відтак подання ним документу про засвідчення постійного місця проживання не сприятиме умовам визначеним в Порядку №22-1, а тому не подання відповідного документу не може слугувати підставою для відмови позивачам в призначенні пенсії.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність законодавчо визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання поза межами України, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про протиправність відмови відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав, викладених в рішенні №77.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що п. 1.5 Порядку 22-1, на який суд першої інстанції послався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог та на підставі якого визначив необхідність звернення позивача до Пенсійного фонду України для визначення органу уповноваженого призначити їй пенсії, регулює питання щодо подання громадянами таких заяв: 1) про переведення з одного виду пенсії на інший, 2) про перерахунок пенсії, 3) про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, 4) поновлення виплати пенсії, 5) про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, 6) про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, 7) про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності.

Тобто, п. 1.5 Порядку 22-1 не регулює порядок подання заяв про призначення пенсії, зокрема громадянами України, які постійно проживають за кордоном, вказане на думку суду унеможливлює застосування даного пункту при вирішенні цієї справи.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію є передчасними та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 40-44 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» органи пенсійного фонду зобов'язані розглядати та перевіряти відповідність поданих для призначення пенсії документів. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Отже, відповідач в рамках повноважень, зобов'язаний був розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення пенсій позивачу.

Як вбачається з відмови відповідача, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з підстав не подання документу (паспорту), що засвідчував би місце реєстрації (проживання) позивача. Із зазначеної відмови не вбачається, що відповідачем перевірялись подані позивачем документи на предмет наявності достатнього страхового стажу, сплати позивачем страхових внесків, досягнення відповідного віку. Тобто, відповідачем фактично не було розглянуто поданої позивачем заяв про призначення пенсії по суті, а відмова в призначенні пенсії ґрунтується суто на формальних підставах.

Вказане у своїй сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком.

При цьому, з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком на підставі ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 704.80 (а.с.3), при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1057.20 грн. (а.с.70), таким чином судовий збір у розмірі 1762 грн. (704.80грн.+1057.20грн.) необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 243, ст.308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року в адміністративній справі №804/3366/18 - скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №77 від 18.12.2017 року про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, подану до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області 11.12.2017 року, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 07 листопда 2018 року та оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя А.В. Суховаров