Справа № 826/14303/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства охорони здоров'я України та ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Міністерства охорони здоров'я України, треті особи: Національний медичний університет ім.О.О. Богомольця, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій щодо винесення наказу, визнання його протиправним та скасування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до Міністерства охорони здоров'я України, треті особи: Національний медичний університет ім.О.О. Богомольця, ОСОБА_2 про:

визнання протиправними дій Міністерства охорони здоров'я України щодо винесення наказу від 14.08.2018 №42-о «Про покладення обов'язків»;

визнання протиправним та скасування наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.08.2018 №42-о «Про покладення обов'язків».

Водночас з адміністративним позовом позивачами подано заяву про забезпечення позову шляхом: зупинення дії Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.08.2018 № 42-о, та заборони Міністерству охорони здоров'я України призначати виконуючого обов'язки ректора Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця та вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов'язків ректора Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця на будь-яку особу, окрім випадків, визначених ч. 4 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено дію Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.08.2018 № 42-о «Про покладення обов'язків».

Заборонено Міністерству охорони здоров'я України призначати виконуючого обов'язки ректора Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця та вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов'язків ректора Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця на будь-яку особу, окрім випадків, визначених положеннями Закону України «Про вищу освіту».

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтами - Міністерством охорони здоров'я України та ОСОБА_2 подано апеляційні скарги з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, в яких просять скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апелянтів, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було з'ясовано обставин справи, та невірно застосовані норми процесуального і матеріального права, оскільки вирішення вказаного питання в межах розгляду клопотання про забезпечення позову є передчасним, та фактично є вирішенням спору по суті. Також, апелянтами вказано, що суд першої інстанції повинен був враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

05.11.2018 до суду від представника позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України, який обґрунтований тим, що останнє не наділено повноваженнями призначати в.о. керівника вищого навчального закладу, окрім новоутвореного. Крім того, у відзиві зазначено про порушення прав позивачів, з огляду на те, що з моменту призначення ОСОБА_2 виконуючим обов'язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця останнім вчинялися дії, які суперечать правам та інтересам працівників навчального закладу і студентів. В даному відзиві представник позивачів просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представники Міністерства охорони здоров'я України в судовому засіданні наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції просили скасувати, а в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а вимоги апеляційних скарг задовольнити.

Представники позивачів в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційних скарг, ухвалу суду першої інстанції просили залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Подана заява про забезпечення позову відповідає вимогам статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України щодо змісту та форми заяви про забезпечення позову, а відтак правомірно прийнята судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивачами зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушуваних прав та інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

Так, заявниками зазначено про наявність ознак протиправності наказу №42-о, з огляду на те, що відповідач наділив повноваженнями особу, яка не була обрана у встановленому законодавством порядку ректором Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця, а саме - ОСОБА_2, що призвело до негативних наслідків, та що подальші дії ОСОБА_2 можуть призвести до заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам студентів та працівників зазначеного університету, у тому числі, позивачів.

Отже, заява, зокрема обґрунтована тим, що відповідачем було порушено порядок призначення виконуючим обов'язки ректора Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця ОСОБА_2, та тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, студентів.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Відповідно до Постанови Пленуму ВАС України «Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу ІІІ Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ» від 29.09.2016 № 14, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Тобто, інститут забезпечення позову є гарантією захисту прав та законних інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача протягом судового розгляду справи, та є механізмом для забезпечення реального та неухильного виконання судового рішення, прийнятого у справі.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши правові позиції сторін, оцінивши можливість завдання шкоди правам та інтересам позивачів, і наявність підстав, які можуть ускладнити виконання рішення у вказаній справі вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який вказав про наявність ознак протиправності оскаржуваного рішення, що за правилами ч. 2 ст. 150 КАС України є підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14 серпня 2018 року № 42-о «Про покладення обов'язків» та заборони Міністерству охорони здоров'я України призначати виконуючого обов'язки ректора Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця та вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов'язків ректора Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця на будь-яку особу, окрім випадків, визначених положеннями Закону України «Про вищу освіту».

Так, на переконання суду апеляційної інстанції, обґрунтованими є посилання заявників на можливість заподіяння значної шкоди правам, свободам та інтересам позивача без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на вчинення дій в.о. ректора НМУ ім.. О.О. Богомольця, які можуть суперечити правам та законним інтересам позивачів., та для відновлення яких потрібно буде докласти значних зусиль.

Крім того, вказані заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, що в свою чергу, спростовує доводи апелянта - ОСОБА_2 в частині передчасності висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 також містять посилання на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, Окружний адміністративний суд м. Києва взяв до уваги інтереси лише позивачів, та абсолютно не зважав на інтереси інших осіб, права яких були порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. В свою чергу Міністерство охорони здоров'я України зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята апелянтом без урахування співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Дані посилання критично оцінюються колегією суддів апеляційної інстанції, адже часткове задоволення заяви щодо забезпечення позову не порушує права апелянтів та не зумовлює настання непоправних наслідків, на які вказують апелянти, а лише забезпечує можливість забезпечення виконання рішення суду, у випадку його прийняття на користь позивачів.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, та вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг Міністерства охорони здоров'я України та ОСОБА_2.

Стосовно інших посилань апеляційних скарг, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_10 Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства охорони здоров'я України та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 12.11.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук