Справа № 805/2926/17-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2018 року

Київ

справа №805/2926/17-а

адміністративне провадження №К/9901/35140/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2017 (суддя - Тарасенко І.М.)

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 (суддя-доповідач - Васильєва І.А., судді - Компанієць І.Д., Ястребова Л.В.)

у справі № 805/2926/17-а

за позовом Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая» (далі - Підприємство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - ГУ ДФС у Донецькій області) про скасування вимоги № Ю-9201-17 від 03.03.2017 в частині нарахування пені на суму 237 750,19 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2017, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, позов задоволено: скасовано вимогу ГУ ДФС у Донецькій області в частині нарахування пені в розмірі 237 750,19 грн.; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Донецькій області 3566,25 грн. судових витрат.

Не погодившись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, невірну правову оцінку обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору, просив скасувати судові рішення та відмовити в позові.

11.12.2017 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

09.01.2018 до Верховного Суду від Підприємства надішли заперечення на касаційну скаргу, в яких позивач просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

06.03.2018 касаційну скаргу з матеріалами справи передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (в редакції, що діє з 15.12.2017).

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 341 КАС України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами норм законодавства, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд встановив, що вказана справа є типовою та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду від 30 березня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 812/292/18, адміністративне провадження № Пз/9901/22/18, що, відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, є підставою для врахування судом відповідних правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У вищевказаній зразковій справі Верховний Суд, надаючи правову оцінку обставинам справи, зазначив, що «саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ).

З огляду на дію абзацу третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Отже, позивач звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.»

Як встановлено судами попередніх інстанцій у даній справі й підтверджується матеріалами справи, позивач розташований на території населеного пункту, де здійснювалась антитерористична операція: місцезнаходження Підприємства як юридичної особи - м. Вугледар Донецької області. Як платник єдиного внеску позивач перебуває на обліку у Вугледарському відділенні Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

03.03.2017 ГУ ДФС у Донецькій області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-9201-17, згідно з якою, станом на 28.02.2017, заборгованість позивача становила 23 691 287,66 гривень, з яких 23 453 537,47 гривень - недоїмка, 237 750,19 гривень - пеня.

Предметом спору у справі є вищевказана вимога, й позивач оскаржує її лише в частині нарахування пені.

Верховний Суд також зазначив у наведеній зразковій справі, що «безпідставними є також посилання податкового органу на неподання позивачем у порядку Закону № 2464-VІ заяви про звільнення від обов'язків, передбачених цим Законом, з огляду на те, що антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, триває, спірне рішення прийняте в період проведення цієї операції. Крім того, відповідальність урегульована окремою нормою цього пункту. Вимоги щодо заяви платника єдиного внеску як підстави для звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 цього Закону, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, не можна виривати з контексту норми, яка вимагає системного аналізу положень у сукупності статей 6, 25 та пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ. Необхідність подання заяви обумовлена низкою підстав, зокрема визнання безнадійною недоїмки, яка підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу. Можливість подання такої заяви має місце виключно після закінчення антитерористичної операції. Натомість, звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення, оскільки норма встановлює «незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій» та вона адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій.

Доводи податкового органу щодо ненадання позивачем контролюючому органу сертифіката Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин, які призвели до несвоєчасної сплати єдиного внеску в період 2014-2015 років, є неприйнятними з огляду на відсутність такої умови для звільнення від відповідальності у нормі прямої дії пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ, який є спеціальним у розумінні статті 2 цього Закону. Потреба в цьому сертифікаті виникне при визнанні безнадійної недоїмки та її списанні.»

Колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02.09.2014 прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, згідно до ст. 1 якого період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення АТО або військових дій на території України не приймався, тобто період проведення АТО тривав.

Місто Вугледар Донецької області включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, що до позивача не підлягають застосуванню штрафні санкції у вигляді пені, передбачені Законом № 2464-VІ, за невиконання або несвоєчасне виконання обов'язків платника єдиного внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова