Справа № 159/4997/18
Суддя: Наваляний Т. Д.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 рокум. КовельСправа № 159/4997/18

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2-го батальйону роти № 1 УПП у Волинській області Грицик Марії Володимирівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.09.2018, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського 2-го батальйону роти № 1 УПП у Волинській області Грицик М.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.09.2018. В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що постановою відповідача від 23.09.2018 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що він, 23.09.2018, о 20 год. 33 хв. на автодорозі М-07 сполученням Київ-Ковель-Ягодин керував автомобілем марки «МАН», держаний номерний знак НОМЕР_1, що перевищує допустимі норми без відповідного на те дозволу, чим порушив п. 22.5 ПДР, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП України. Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки інспектором поліції неправомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності. Просив скасувати постанову відповідача від 23.09.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до положень ч.5 ст. 262 КАС України вказана адміністративна справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 01.10.2018 відкрито провадження у справі за даним позовом. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав суду відзив на позов, згідно якого позов не визнає, зазначає, що позивач порушив правила дорожнього руху за що його правомірно притягнуто до відповідальності. Просив в задоволенні позову відмовити з мотивів його безпідставності.

Оскільки розгляд справи відбувався у відсутності учасників справи, на підставі наявних доказів, тому у відповідності до ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступного висновку.

З постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимісерії ЕАВ № 617419 від 23.09.2018, слідує, що ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він, 23.09.2018, о 20 год. 33 хв. на автодорозі М-07 сполученням Київ-Ковель-Ягодин керував автомобілем марки «МАН», держаний номерний знак НОМЕР_1, що перевищує допустимі норми без відповідного на те дозволу, чим порушив п. 22.5 ПДР, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП. Вказаною постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 132-1 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами.

Відповідно до п. 22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно п. 4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затвердженого постановою КМУ від 18.01.2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі виданого перевізникові Державтоінспекцією за наявності погодження з дорожніми, комунальними, залізничними та іншими підприємствами і організаціями дозволу, в якому визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Відповідно до ч.3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до копії погодження проїзду № 7.2нг/9539 від 20.09.2018, ТОВ «Негабарит-Сервіс», водієм у якому працює позивач, було узгоджено з Держагенством автодоріг України «Укравтодор» проїзд автомобіля під керуванням позивача в період з 23.09.2018 по 06.10.2018 в тому числі і по автодорозі М-07.

Крім того, відповідно до копії уніфікованої митної квитанції МД-1 серії 20501М № 0444484 від 23.09.2018, ТОВ «Негабарит-Сервіс» було внесено плату за проїзд автомобіля НОМЕР_2 з перевищенням габаритних обмежень, яким керував позивача, - і така квитанція, з відбитком особистої номерної печатки та підписом посадової особи митного органу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України» та п.18 Порядку справляння єдиного збору у пунктах пропуску через державний кордон, - і є підтвердженням сплати за проїзд автомобільних транспортних засобів з перевищенням встановлених розмірів загальної маси осьових навантажень та (або) габаритних параметрів.

Із позовної заяви вбачається, що на момент винесення оскаржуваної постанови від 23.09.2018 року позивач мав при собі документи, які надавали йому право здійснювати рух по визначеному маршруту транспортним засобом з перевищенням габаритних параметрів, і такі документи позивач надавав інспектору на підтвердження правомірності своїх дій.

При цьому, суд виходить з того, що габаритно-ваговий контроль автомобіля, яким керував позивач, повинно бути здійснено у межах пунктів габаритно-вагового контролю.

Позивачем подано до суду відзив на позовну заяву, однак не надано доказів відео фіксації даного правопорушення. Відповідачем не доведено, що зупинку транспортного засобу, під керуванням позивача, було здійснено за присутності стаціонарного чи пересувного пункту габаритно-вагового контролю, а також, що будь-яким чином здійснювалося вимірювання габаритів транспортного засобу. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вимірювання габаритів транспортного засобу здійснювалося із застосуванням вимірювальної техніки на стаціонарному чи пересувному пункті (платформі), технічними засобами, що мають нормовані метрологічні характеристики і що здійснювалося принаймні будь-яке вимірювання.

За таких обставин вина відповідача не може вважатись доведеною.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що будь-яких доказів того, що позивач порушив вимоги ПДР України відповідачем не надано, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях водія ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі ст. ст. 245, 251, 280 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимісерії ЕАВ № 617419 від 23.09.2018, винесену поліцейським 2-го батальйону роти № 1 УПП у Волинській області Грицик М.В. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 132-1 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:Т. Д. Наваляний