Справа № 820/7152/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2018 року

Київ

справа №820/7152/16

адміністративне провадження №К/9901/17263/18, №К/9901/17265/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_2 та Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 у складі судді Тітова О.М. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 у складі колегії суддів: Макаренко Я.М. (головуючий), Мінаєвої О.М., Мельникової Л.В. у справі №820/7152/16 за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2) звернулась до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці (надалі - ЛК УМВС), в якому просила:

1.1. визнати протиправним і скасувати наказ УМВС №236 о/с від 15.04.2016 в частині звільнення ОСОБА_2 у запас Збройних Сил з 06.11.2015 за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів);

1.2. зобов'язати ЛК УМВС поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Основа або на рівноцінній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України.

2. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 позовні вимоги задоволено повністю.

2.1. Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС №236о/с від 15.04.2016 в частині звільнення ОСОБА_2 у запас Збройних Сил з 06.11.2015 за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

2.2. Зобов'язано ЛК УМВС поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Основа або на рівноцінній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України.

3. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 скасовано в частині зобов'язання ЛК УМВС поновити ОСОБА_2 на рівноцінній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України та прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовлено. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 залишено без змін.

4. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

4.1. ОСОБА_2 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Основа УМВС.

4.2. Наказом МВС України від 08.06.2015 №662 "Про ліквідацію Управління МВС України на Південній залізниці" вирішено ліквідувати УМВС.

4.3. Наказом голови комісії з ліквідації - начальником полковником міліції В.А. Сухини від 13.10.2015 №208 о/с, відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, капітана міліції ОСОБА_2 слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Основа звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів.

4.4. Разом з цим, старшому лейтенанту міліції ОСОБА_2 наказом УМВС від 11.04.2014 №53о/с, з 09.04.2014 по 06.12.2016 була в установленому законом порядку надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3 - річного віку.

4.5. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016 скасовано наказ УМВС №208о/с від 13.10.2015 в частині звільнення ОСОБА_2, зобов'язано УМВС поновити ОСОБА_2 на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Основа або на рівноцінній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України.

4.6. Наказом УМВС від 15.04.2016 №236 о/с, на виконання даного судового рішення, капітана міліції ОСОБА_2, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, поновлено на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Основа УМВС з 13.10.2015 та, одночасно, звільнено згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до пункту 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за скороченням штатів у запас Збройних сил України з 06.11.2015.

5. Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог статті 184 Кодексу законів про працю України, оскільки остання на момент звільнення перебувала у відпустці для догляду за дитиною досягнення нею трьохрічного віку. Судом зазначено, що УМВС перебуває у стані припинення і після ліквідації його функції будуть виконувати інші підрозділи Міністерства внутрішніх справ України, тому позивач підлягає поновленню на посаді, яку обіймала до звільнення, або на іншій рівноцінній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України.

6. Скасовуючи частково постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ЛК УМВС поновити ОСОБА_2 на рівноцінній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України, суд апеляційної інстанції наголосив, що на час розгляду справи УМВС не було ліквідоване у встановленому законодавством порядку, а тому, позивач підлягала поновленню виключно на тій посаді, яку обіймала до звільнення.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

7. Позивач подала касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017, в якій просить скасувати це судове рішення та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017.

7.1. Аргументи позивача полягають у тому, що суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що відповідно до вимог законодавства, після скорочення посад обов'язкове працевлаштування повинно відбуватись шляхом призначення на посади відповідного фаху. Оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то її обов'язкове працевлаштування повинно відбуватись шляхом переводу для проходження служби в інші органи внутрішніх справ, якими у даному випадку є Головне управління МВС України в Полтавській та Харківській областях, Управління МВС України в Сумській області та безпосередньо Міністерство внутрішніх справ України.

7.2. Відповідач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення в частини відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання поновити позивача на рівноцінній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України - без змін. На їх обґрунтування вказує, що оскаржуване судове рішення прийняте на основі правильного застосування норм матеріального права та процесуального права.

8. Відповідач подав касаційну скаргу на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017, в якій просить скасувати ці судові рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

8.1. Аргументи відповідача полягають у тому, що суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень неправильно застосували норми матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що в силу вимог пунктів 8-10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" позивач підлягала звільненню з займаної посади, оскільки нею не подавалась заява про прийняття на службу до органів Національної поліції. Наголошує, що усі посади в УМВС були скорочені, що виключає можливість подальшого використання позивача по службі. Тому, на думку відповідача, звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог законодавства.

8.2. Позивач заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не подала.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:

9. Конституція України:

"Стаття 43. &lп;…&?а; Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення".

10. Кодекс законів про працю України (надалі - КЗпП України):

Стаття 3. Регулювання трудових відносин

"Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами".

Стаття 184. Гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок

і жінок, які мають дітей

"…Звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору".

11. Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII):

Розділ XI

ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ

"1. Цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року".

"…4. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону".

"…8. З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

9. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

10. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

11. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону".

12. Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII (що був чинним на час виникнення спірних правовідносин):

Стаття 18. Проходження служби в міліції

"Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України".

13. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (надалі - Положення):

"10. Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням

…17. Вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством".

…24. У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

…64. Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

…г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі".

14. Постанова Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" (надалі - Постанова):

"1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1.

2. Ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2".

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

15. Закон №580-VІІІ був опублікований в газеті Голос України 06.08.2015 за №141-142, отже, він набрав чинності 07.11.2015 (окрім норм, визначених пунктом 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення").

16. Тобто, тримісячний строк, протягом якого працівники міліції, що виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, передбаченим Законом №580-VІІІ, могли бути прийняті на службу в поліцію, закінчився 06.11.2015.

17. Враховуючи приписи пунктів 9-10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ та підпункту "г" пункту 64 Положення, працівник міліції міг бути звільнений зі служби в органах внутрішніх справи через скорочення штатів виключно у разі відмови від проходження служби в поліції та/або неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, за умови відсутності можливості подальшого використання на службі. При цьому, перебування працівника міліції у відпустці чи на лікарняному не слугувало перешкодою для його звільнення з зазначених підстав.

18. Як встановлено судами попередніх інстанцій на основі досліджених під час розгляду справи доказів, до закінчення визначеного Законом №580-VІІІ строку позивач не подала заяви про прийняття її на службу в поліцію.

19. Разом з тим, судами попередніх інстанцій з'ясовано ту обставину, що на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів остання перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і відтак на неї поширювались гарантії, передбачені частиною 3 статті 184 цього Кодексу.

20. Зокрема, дана норма встановлює заборону звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох (шести) років і передбачає можливість їх звільнення лише в разі повної ліквідації підприємства та за умови обов'язкового працевлаштування.

21. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 по справі №21-8а15 і Верховний Суд не вбачає підстав відступати від неї.

22. Необхідність поширення на позивача вказаних гарантій не суперечить вимогам Закону №580-VІІІ, оскільки прямо передбачена ним. Так, пунктом 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ закріплено можливість застосування актів законодавства, прийнятих до набрання чинності цим Законом, яким у свою чергу є Положення. Згідно з пунктів 10, 17 Положення, вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються усіма правами і пільгами встановленими законодавством, а отже і гарантіями, визначеними частиною 3 статті 184 КЗпП України.

23. Також, ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Висновки аналогічного змісту наведені у постановах Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі №21-237а11 та від 28.10.2014 у справі №21-484а14 і колегія суддів не вбачає підстав відступати від них.

24. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що звільнення позивача відбулось з порушенням законодавства і оспорюваний наказ підлягав визнанню протиправним та скасуванню.

25. Враховуючи приписи пункту 24 Положення, у судів попередніх інстанцій не було правових підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов'язання ЛК УМВС поновити її на рівноцінній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України.

26. Окрім того, за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, УМВС не ліквідоване в якості юридичної особи як станом на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, так і станом на час її розгляду Верховним Судом.

27. Тому, доводи позивача щодо необхідності її обов'язково працевлаштування шляхом переведення для проходження служби в інші органи внутрішніх справ є безпідставними.

28. Згідно з частиною 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

29. Отже, суд апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права і скасував судове рішення суду першої інстанції в частині, яка не відповідала закону.

30. Відповідно до частини 1 статі і 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

31. З огляду на це, касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 - залишенню без змін.

ПОСТАНОВИВ:

32. Касаційні скарги ОСОБА_2 та Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці залишити без задоволення.

33. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 в частині, залишеній без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі №820/7152/16 за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

34. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич ,

Судді Верховного Суду