Справа № 826/9660/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2018 року № 826/9660/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст.137, п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 43 Закону України «Про статус суддів», у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 20.10.2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що звернувшись до пенсійного органу із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, отримав відповідь про відсутність підстав для такого перерахунку з тих підстав, що у відповідності до положень ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 до стажу роботи на посаді судді не зараховується період навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі та період проходження військової строкової служби в Радянській армії, а отже суддівського стажу позивача недостатньо для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90%.

09.11.2018 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки не грунтуються на положеннях законодавства України. Також, наголошено на тому, що вимога позивача про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з 20.10.2016 не підлягає задоволенню, з огляду на те, що позивач звернувся до пенсійного органу в травні 2018 року.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Київради № 32 від 26.10.1994 позивач призначений на посаду судді Радянського районного суду м. Києва строком на п'ять років.

Відповідно до наказу Управління юстиції в м. Києві № 1066/7 від 27.10.1994 ОСОБА_1 зарахований до штату Радянського районного суду м. Києва з 27.10.1994.

Постановою Верховної Ради України № 1496-ІІІ від 02.03.2000 позивач обраний на посаду судді Радянського районного суду м. Києва безстроково.

Указом Президента України № 1004/2001 від 23.10.2001 ОСОБА_1 переведено на роботу на посаду судді Святошинського районного суду м. Києва.

Постановою Верховної Ради України № 1600-VIII від 22.09.2016 позивач звільнений у відставку на підставі п. 4 ч. 6 ст. ст. 126, 131 Конституції України, ст. ст. 112, 116, 137, п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Позивач зазначає, що на час звільнення у відставку мав стаж на посаді судді 21 рік 10 місяців 25 днів. Крім того, у період з 1987 по 1992 рік навчався на денному відділенні Київського університету імені Тараса Шевченка, у період з 10.05.1982 по 15.05.1984 проходив військову строкову службу в Радянській армії.

Після звільнення у відставку, 19.10.2016 позивач подав заяву та додані до неї документи для призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Згідно протоколу з 20.10.2016 здійснено нарахування позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ТУ ДСА України в м. Києві.

23.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 20.10.2016. (а. с. 32-33)

Листом № 13416/03 від 05.06.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відсутність підстав для такого перерахунку з тих підстав, що у відповідності до положень ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 до стажу роботи на посаді судді не зараховується період навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі та період проходження військової строкової служби в Радянській армії, а отже суддівського стажу позивача недостатньо для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90%. (а. с. 34)

Вважаючи відмову відповідача щодо не перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України «Про судоустрій та статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

У інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Пунктом 11 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI у редакції, що була чинною до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Статтею 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15.12.1992 (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24.02.1994 № 4015-XII, чинної до 31.07.2010, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30.07.2010 набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, відповідно до ч. 1 ст. 133 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, п. 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У свою чергу, п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до ст. 1 Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» визначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

22.09.2016 Верховною Радою України прийнято Постанову № 1600-VIII у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді ОСОБА_1.. Датою звільнення судді у разі подання заяви про відставку є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади - 22.09.2016, а не дата відрахування судді зі штату.

З 05.01.2017 Законом України «Про вищу раду правосуддя» № 1798-VII від 21.12.2016 доповнено п. 3 абз. 4 такого змісту: «судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді». Оскільки на час вирішення питання Верховною Радою України про звільнення у відставку позивача 22.09.2016 суддя (позивач) мав суддівський стаж більше 10 років, то варто врахувати, що на час призначення ОСОБА_1 на посаду діяла редакція закону «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862, а відтак, має враховуватись п. 11 перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 та постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Ураховуючи наявність більше 10 років стажу на посаді судді, суд вважає, що позивач має право на зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, та календарний період проходження строкової військової служби, ураховуючи строк проходження військової служби з 10.05.1982 по 15.05.1984, а також навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1987 по 30.06.1992, з огляду на що розмір довічного грошового утримання має бути збільшений до 90 %.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 визначено, що гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Згідно з п. 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Отже, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (видом пенсії), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пенсійне забезпечення особам, яким пенсія (грошове забезпечення) призначається за спеціальними законами, виникає не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Повноваження ОСОБА_1 як судді припинилися з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України від 22.09.2016.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду навчання у ВНЗ на денному відділенні, проходження військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17.

Щодо дати з якої слід здійснити перерахунок, суд приходить до висновку, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з урахуванням періоду навчання на у ВНЗ на денній формі навчання та строку проходження військової служби слід здійснити з часу звернення до відповідача з відповідною заявою, тобто з 24.05.2018.

Ураховуючи, що вирішення позовної вимоги про зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, призначеного позивачу з урахуванням періоду його навчання у ВНЗ та військової служби, відноситься до компетенції відповідача, та ту обставину, що вирішення такої вимоги охоплює собою і вимогу про встановлення розміру щомісячного довічного грошового утримання у певних відсотках, суд окремо не вирішував зазначену вимогу позивача, оскільки виконання рішення суду в цій частині зумовить вчинення дій щодо визначення певного розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача у відсотках.

У частині позовної вимоги про перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У свою чергу, захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, а позивачу при зверненні до суду із позовом до суб'єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства слід довести попереднє виникнення між сторонами у справі публічно-правових відносин та порушення своїх прав.

Водночас, в даному випадку судом не встановлено той факт, що на даний час відповідачем обмежено максимальний розмір пенсії позивача, однак вважаючи, що такі обмеження будуть застосовані в майбутньому, позивач наголошує на необхідності задоволення позовних вимог в цій частині також.

Суд наголошує на тому, що передчасне задоволення таких вимог суперечить основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Ураховуючи вищенаведене, суд вважає що позовні вимоги у частині виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром є передчасними, з огляду на що, вони не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Отже, суд вважає, що витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255, 263, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправною.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням строку проходження військової служби з 10.05.1982 по 15.05.1984 та половини строку навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1987 по 30.06.1992, починаючи з 24.05.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати за сплату судового збору 1409,60 грн. (тисяча чотириста дев'ять гривень 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко