Справа № 0440/6435/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2018 року Справа № 0440/6435/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -
27.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні періодів роботи до пільгового стажу роботи протиправною;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області прийняти до виконання довідку № 4 від 17.02.2017 року виданої АТ «Євразруда» про пільговий характер роботи та довідку № 49 від 01.11.2017 року виданої АТ «Євразруда» про заробітну плату;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_2 період роботи з 01.08.1963 року по 01.11.1963 року підземним кріпильником 6 розряду у Кузнецькому металургійному комбінаті Руднику «ТЕМИР-ТАУ» та зобов'язати здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з урахуванням положень абз.3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 грудня 2016 року.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернулась до відповідача з заявою та документами померлого чоловіка для розгляду Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за вислугу років за період роботи з 01.08.1963 року по 01.11.1963 року на підприємстві «Кузнецький металургійний комбінат» Рудник «Темир-Тау», що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому відповідачем було повернуто заяву без розгляду, оскільки Комісією розглядаються документи при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років та відмови в зарахуванні пільгового періоду. Позивач вважає вказану відмову необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим просив суд позовні вимоги задовольнити.
30.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
18.09.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що надана відповідачем відмова є обґрунтованою та прийнятою у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку з тим, що в разі відсутності довідки, яка підтверджує пільгових характер робіт пільговий стаж не може бути врахований для розрахунку стажу померлого годувальника та у відповідача відсутні підстави для направлення надані позивачем документи до Комісії, оскільки дія Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсій на пільгових умовах або за вислугу років поширюється на осіб, які звертаються за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, іншого непередбачено чинним законодавством, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 25.08.2010 року та отримує пенсію, у зв'язку із втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2.
05.12.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою та документами за померлого чоловіка ОСОБА_2 про підтвердження стажу роботи померлого чоловіка для розгляду на Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років за період роботи з 01.08.1963 року по 01.11.1963 року на підприємстві «Кузнецький металургійний комбінат» Рудник «Темир-Тау», що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
09.01.2018 листом №260/02/29 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повернуло без розгляду вказану заяву та документи ОСОБА_2 (дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1). оскільки дія Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 №18-1, поширюється на осіб, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
07.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою № С7170-18 про надання роз'яснень.
16.05.2018 року листом №С7070-18 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області була надана відповідь та рекомендовано звернутись з заявою про перехід на пенсію за віком.
Позивач не погоджується із вказаною відмовою відповідача та вважає її такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
В силу положень частини 2статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Відповідно до Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 24 Закону №1058-IV встановлені періоди, з яких складається страховий стаж.
Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Порядок призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника врегульований статтями 36-39 Закону №1058-IV.
Відповідно до статті 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Міністрів), - незалежно від тривалості страхового стажу.
Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.
Згідно зі статтею 37 Закону №1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно (стаття 38 Закону №1058-IV).
Згідно до статті 100 Закону №1788-XII, особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Відповідно до пунктів 1, 3 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Списки №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які були затверджені постановами Кабінету ОСОБА_3 України від 11 березня 1994 року №162, від 16 січня 2003 року №36, від 24 червня 2016 року №461, включали у складі гірничих робіт здійснення підземних робот в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геолого-розвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень роботу: всіх робітників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах.
Судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника з врахуванням пільгового стажу померлого чоловіка з 01.08.1963 року по 01.11.1963 рік підземним кріпильником 6 розряду у Кузнецькому металургійному комбінаті Руднику «ТЕМИР-ТАУ», при цьому відповідачем було відмовлено у зарахуванні вказаного періоду.
З матеріалів справи вбачається, що трудова книжка ОСОБА_2 та довідка №4 від 28.02.2017 року видана Акціонерним товариством «Евразруда» містять записи, що 01.08.1963 року по 01.11.1963 рік він працював підземним кріпильником 6 розряду у Кузнецькому металургійному комбінаті Руднику «ТЕМИР-ТАУ».
Відповідно до статті 62 Закону України "№1788-XII" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що трудова книжка ОСОБА_2 містить усі необхідні записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, які віднесені до Списку № 1, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, як підставу внесення записів, вони завірені підписом уповноваженої особи та печаткою, не містять виправлення, тобто оформлені належним чином, у зв'язку з чим відсутня необхідність витребування уточнюючої довідки.
Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до Розділу ІІ Конституції України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч. 2ст. 22 Конституції України.
Відповідачем не надано суду доказів стосовно правомірності прийнятого ним рішення.
Враховуючи, що позивачем наданими документами підтверджено зайнятість ОСОБА_2 протягом повного робочого часу на роботах в шкідливих і важких умовах, суд дійшов висновку, що пенсійний орган, за наявності належним чином оформленої трудової книжки позивача та уточнюючої довідки підприємства про пільговий стаж позивача, не мав правових підстав відмовляти позивачу у перерахунку пенсії із врахуванням пільгового стажу роботи ОСОБА_2 з 01.08.1963 року по 01.11.1963 року.
Суд зазначає, що відмова відповідача у зарахуванні вищевказаного періоду роботи та відмови у здійсненні перерахунку носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства.
Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з урахуванням положень абз.3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 грудня 2016 року, суд зазначає наступне.
Так, дискреційне повноваження суб'єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб'єкта владних повноважень дискреційного повноваження.
При реалізації дискреційного повноваження суб'єкт владних повноважень зобов'язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об'єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо.
З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є дискреційним повноваженням.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, прийняття рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи наведене, суд вважає, що для повного захисту порушених прав позивача необхідно зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.12.2017 року (дати звернення), з урахуванням встановлених обставин у справі та правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов'язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 352,40 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 від 05.12.2017 року про підтвердження стажу роботи ОСОБА_2 на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2017 року (дати звернення) про підтвердження стажу роботи ОСОБА_2 на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням встановлених обставин у справі та правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв