Справа № 607/12141/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/552/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 13.03.2018р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката ОСОБА_2, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_3, до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. про визнання дій протиправними, зобов'язання провести перерахунок пенсії за віком (суддя суду І інстанції: Братасюк В.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13.03.2018р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

28.09.2017р. представник адвокат ОСОБА_2, діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про зміну позовних вимог, просив визнати дії працівників відповідача Тернопільського об'єднаного управління /ОУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України Тернопільської обл. в здійсненні перерахунку та встановленні пенсії ОСОБА_3 у зв'язку із збільшенням на законодавчому рівні прожиткового мінімуму, протиправними; зобов'язати пенсійний орган здійснити з січня 2016 року по жовтень 2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_3 у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум (а.с.1-2, 16).

Ухвалою суду від 13.03.2018р. заявлений позов в частині вимог за період з 01.01.2016р. по 27.03.2017р. залишено без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду без поважних причин (а.с.31).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 13.03.2018р. заявлений позов задоволено; визнано неправомірними дії Тернопільського ОУПФ України Тернопільської обл. щодо нарахування ОСОБА_3 пенсії у розмірі нижчому, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом; зобов'язано пенсійний орган здійснити перерахунок пенсії позивача у розмірі, не нижчому прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого законом, починаючи з 28.03.2017р., по 30.09.2017р.; стягнуто в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с.33-35).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Тернопільське ОУПФ України Тернопільської обл., який покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.56 і на звороті).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що виплата призначеної позивачу пенсії за віком здійснена із дотриманням вимог чинного законодавства, при цьому у відповідні періоди позивачу виплачувалася щомісячна державна адресна допомога для досягнення відповідного розміру пенсії (949 грн.).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 перебуває на обліку у відповідача та отримує з 23.06.2014р. пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при наявному стажі 24 роки 07 місяців 26 днів (а.с.3-4).

Загальний розмір пенсії позивача до 01.05.2016р. становив 949 грн. (із урахуванням державної адресної допомоги), з 01.05.2016р. - 974 грн. 97 коп., з 01.10.2016р. - 949 грн., з 01.12.2016р. - 1001 грн. 85 коп., з 01.05.2017р. - 1053 грн. 67 коп. (зворот а.с.4).

Розмір щомісячної державної адресної допомоги на дату призначення пенсії встановлено на підставі постанови КМ України № 265 від 26.03.2008р. «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян». Щомісячна державна адресна допомога призначалася по усіх пенсійних виплатах до розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Приписами ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 01.01.2017р. - 1247 грн., з 01.05.2017р. - 1312 грн. та з 01.12.2017р. - 1373 грн.

У зв'язку із зміною прожиткового мінімуму здійснюється перерахунок складових пенсійної виплати, які визначаються від цієї величини. Зокрема, перерахунку підлягають мінімальний розмір пенсії та доплата за понаднормовий стаж.

11.10.2017р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким установлено, що з 01.10.2017р. до встановлення розміру прожиткового мінімуму, який буде більшим за розмір, встановлений на 01.12.2017р. та збільшений на 79 грн., при призначенні та перерахунку пенсій, надбавок, підвищень, інших пенсійних виплат, встановлених законодавством, використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений на 01.12.2017р. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 грн. (п.5 Прикінцевих та перехідних положень).

По причині наведеного, починаючи з 01.10.2017р., позивачу проведено перерахунок пенсії із використанням показника прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи наведений спір апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Приписами ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Приписами ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на пенсію за віком мають жінки, які народилися в період з 01.10.1957р. по 31.03.1958р., у віці 56 років 6 місяців.

Відповідно до п.2 постанови КМ України № 265 від 26.03.2008р. «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач скористалася правом на достроковий вихід на пенсію. При цьому, пенсійним органом у зв'язку із змінами прожиткового мінімуму здійснювалися відповідні перерахунки пенсії позивача, з якого проводилися відповідні зменшення за достроковий вихід на пенсію.

Водночас, чинним законодавством в імперативному порядку встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком повинен відповідати розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Покликання апелянта на положення п.2 постанови КМ України № 265 від 26.03.2008р. «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі норми не можуть суперечити ст.46 Конституції України та Законам України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також допущена КМ України невідповідність вимог п.2 згаданої постанови приписам вищевказаних законодавчих актів в частині недосягнення суми 949 грн. рівню прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не може позбавляти особу її конституційного права на належний рівень життя, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, нарахування ОСОБА_3 та виплата пенсії за віком за період з 28.03.2017р. по 30.09.2017р. проведено відповідачем без дотриманням рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а саме 1247 грн. (до 01.05.2017р.) та 1312 грн. (з 01.05.2017р.)), що не відповідає приписам Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

При винесенні постанови по справі колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2016р. у справі «Петриченко проти України», в якому заявник вимагав у національних судах розрахунку розміру його пенсії у відповідності до вимог ст.46 Конституції України. Проте, національні суди не зробили жодної спроби проаналізувати вимогу заявника з цієї точки зору, незважаючи на пряме посилання на неї у кожній судовій інстанції. Цілком проігнорувавши доводи заявника, навіть коли вони були конкретними, доречними та важливими, національні суди не дотримались свого зобов'язання за п.1 ст.6 Конвенції.

В частині визначення часу, починаючи з якого відповідач зобов'язаний здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, колегія суддів враховує, що ухвалою суду від 13.03.2018р. залишено без розгляду позовні вимоги за період з 01.01.2016р. по 27.03.2017р. у зв'язку з пропуском строку звернення до суду із розглядуваним позовом (а.с.31).

Наведена ухвала сторонами не оскаржувалася, а відтак набрала законної сили.

З огляду на викладене, починаючи з 28.03.2017р., та по 30.09.2017р. належить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення.

Разом з тим, під час винесення рішення судом помилково вирішено питання про розподіл судових витрат і стягнуто в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 640 грн.

Зокрема, ухвалою суду від 01.11.2017р. задоволено клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору та звільнено ОСОБА_3 від сплати судового збору за подання позовної заяви (а.с.6, 14).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому КМ України (ч.5 вказаної статті).

Із змісту наведених норм слідує, що в розглядуваному випадку підстави для стягнення з відповідача понесених судових витрат є відсутніми; також наведений судом порядок стягнення судових витрат із відповідача в дохід бюджету законом не передбачено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню) в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, через що оскаржуване рішення суду в цій частині слід скасувати із прийняттям нової постанови стосовно вирішення питання про розподіл судових витрат.

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Також в порядку ст.139 КАС України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта Тернопільське ОУПФ України Тернопільської обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 13.03.2018р. скасувати в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та в цій частині прийняти нову постанову, згідно якої судові витрати відшкодуванню сторонам по справі не підлягають.

В решті рішення суду від 13.03.2018р. без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 14.11.2018р.