Справа № 810/4442/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року № 810/4442/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.04.2018 № 0053180- 5502-1016 щодо визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 4878,40 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 16.07.2018 № 0053195- 5502-1016/Р щодо визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 14635,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві та заяві про зміну підстав позову зазначено, що оскаржувані податкові-повідомлення-рішення, якими позивачу нараховано суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства. Зокрема, до позивача, як до платника податку, неправомірно застосовано подвійне оподаткування, рішення про встановлення місцевих податків і зборів Старобезрадичівською сільською радою протиправно оприлюднене після 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених ним місцевих податків та зборів, а розрахунок податку за період з 01.01.2017 по 26.01.2017, здійснено контролюючим органом хибним чином, оскільки згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році", до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік, застосовується ставка з коефіцієнтом 0,5.

Відповідач з позовом не погодився, свої заперечення висловив у письмовому відзиві, де зазначив, що у 2017 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів. У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік. Відповідно до цього, контролюючим органом в повній мірі дотримано законодавчі вимоги при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень, якими визначено позивачу податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік з урахуванням Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VIII від 20.12.2016 та рішення Старобезрадичівської сільської ради від 26.01.2017 №192-12/2017/VІІ.

Ухвалою суду від 03.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 23.10.2018 прибув представник відповідача. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився. Разом з цим, у матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без його участі, тому суд, керуючись приписами статті 205 КАС України, перейшов у письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом вставлено наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 08.07.2016 Старобезрадичівською сільською радою прийнято рішення №88-8/2016/VІІ, яким на території Старобезрадичавської сільської ради встановлено розміри ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Додатком до вказаного рішення, а саме - пунктом 2, ставку податку для об'єктів житлової нерухомості понад 250 до 500 кв.м, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлено на рівні 3 відсотків розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 20-23).

Рішенням Старобезрадичівської сільської ради від 26.01.2017 №192-12/2017/VІІ, внесено зміни до вищевказаного рішення від 08.07.2016 №88-8/2016/VІІ, у відповідності до яких ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів житлової нерухомості понад 250 до 500 кв.м, що перебувають у власності фізичних осіб, зменшено до1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 24-27).

У подальшому, Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.04.2018 №0-1016, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у сумі 4878,40 грн (а.с. 11).

Проте, надалі, у зв`язку із некоректною роботою ІТС "Податковий блок" та змінами у рішення органу місцевого самоврядування, податковим органом було скасовано (відкликано) податкове повідомлення рішення від 05.04.2018 №0-1016, та сформовано нове від 16.07.2018 №1-1016/Р, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у сумі 14635,20 грн (а.с. 18).

Згідно з розрахунком Головного управління ДФС у Київській області, податкове повідомлення-рішення від 16.07.2018 №1-1016/Р, яким визначено податкове зобов'язання на рівні 14635,20 грн, застосовано до об`єкту оподаткування - житлового будинку загальною площею 424,9 кв.м., виходячи із ставки податку - 1,5% (а.с. 19).

На думку позивача, дії контролюючого органу з прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суперечать приписам податкових норм, у зв`язку із чим, останній звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, яким, зокрема, викладено в новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 вказаного Кодексу (в редакції чинній на 1 січня 2015 року) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Як передбачено підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VІІІ від 24.12.2015, згідно з яким підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

А з 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VIII від 20.12.2016, згідно з яким максимальну ставку податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості зменшено з "трьох відсотків" до "1,5 відсотка".

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішення Старобезрадичівської сільської ради від 26.01.2017 №192-12/2017/VІІ, дійсно прийнято поза межами цього строку.

Проте, у той же час, пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VIII від 20.12.2016, установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, у 2017 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Водночас, у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік. Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2017 рік, незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 04.09.2018 по справі №820/5457/17, від 26.06.2018 по справі №824/651/17-а та від 24.04.2018 у справі №803/1307/17.

При цьому, щодо посилань позивача на невідповідність вимогам законодавства та неналежність оформлення рішення Старобезрадичівської сільської ради, суд зазначає, що це рішення є чинним та наділеним юридичною силою, адже воно не оскаржене та не скасоване, у передбаченому порядку. Тому, відповідач, визначаючи позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не мав правових підстав не керуватись ним при розрахунку вказаного податку.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що податковий орган при визначенні позивачу сум податкового зобов'язання діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, а податкові повідомлення-рішення від 05.04.2018 № 0053180- 5502-1016 та від 16.07.2018 № 0053195- 5502-1016/Р, якими позивачу визначено суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, в повній мірі відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак не підлягають скасуванню.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність своїх дій.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.