Справа № 2340/4063/18
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року справа № 2340/4063/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Зачепи Х.В.,

представника позивача Алексєєнка Б.М. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Вікторівського психоневрологічного інтернату до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся Вікторівський психоневрологічний інтернат (далі - позивач) з позовом до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Діденка Максима Миколайовича від 20.09.2018 у виконавчому провадженні №57115749 про накладення на штрафу у розмірі 10 200 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова прийнята посадовою особою відповідача всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» та без врахування того, що станом на час ухвалення оскаржуваної постанови ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 14.09.2018 було зупинено виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом № 706/243/18.

Ухвалою від 29.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання з розгляду даної справи на 07.11.2018.

У судовому засіданні 07.08.2018 оголошено перерву до 16 год. 00 хв. 08.11.2018.

У судовому засіданні 08.11.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити повністю з підстав, зазначених у позові та поясненнях від 07.11.2018.

Згідно з наданого 06.11.2018 відзиву на позов та пояснень від 08.11.2018 , відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначивши, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв у межах та спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження». Також у поясненнях від 08.11.2018 відповідач вказав, що на момент прийняття оскаржуваної постанови відповідачу не було відомо про зупинення виконавчого провадження, оскільки ухвала надійшла до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вже після прийняття постанови.

Відповідач явку свого представника у судове засідання 08.11.2018 не забезпечив, хоча про час, місце та дату судового розгляду був повідомлений належним чином із дотриманням вимог ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

А тому, з огляду на скорочені строки розгляду даної категорії справ та положення Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовані особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, суд висновує про розгляд даної справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 справі №706/243/18 поновлено ОСОБА_3 на посаді молодшої медичної сестри палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату з 23.01.2018.

31 серпня 2018 року постановою державного виконавця Христинівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Савченко О.М. відкрито виконавче провадження №57115749 з виконання виконавчого листа Христинівського районного суду Черкаської області №706/243/18 від 30.08.2018 про поновлення на роботі ОСОБА_3 та зобов'язано Вікторівський психоневрологічний інтернат протягом 10 робочих днів поновити на роботі ОСОБА_3

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 14.09.2018 зупинено виконання за вказаним виконавчим листом.

20 вересня 2018 року у зв'язку із повторним невиконанням рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист №706/243/18 від 30.08.2018, постановою головного державного виконавця Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Діденка Максима Миколайовича від 20.09.2018 у виконавчому провадження №57115749 за невиконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_3 накладено на Вікторівський психоневрологічний інтернат штраф на користь держави у розмірі 10 200 грн 00 коп.

24 вересня 2018 року директор Вікторівського психоневрологічного інтернату звернувся із заявою за вх. № 3456 від 24.09.2018 до відповідача про приєднання до матеріалів виконавчого провадження ухвали Христинівського районного суду Черкаської області від 14.09.2018 про зупинення виконання за виконавчим листом №706/243/18 від 30.08.2018.

Постановою державного виконавця Христинівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Савченко О.М. 24.09.2018 у зв'язку із надходженням вказаної вище ухвали суду зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №706/243/18 від 30.08.2018 .

Вважаючи постанову про накладення штрафу від 20.09.2018 незаконною, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає про таке.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про обґрунтованість оскаржуваного рішення про застосування до позивача штрафу за повторне невиконання рішення суду зобов'язального характеру - поновлення працівника нароботі, суд виходить з наступного.

Передбачений штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії.

Разом з цим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

З матеріалів справи судом встановлено, що станом на 20.09.2018 ОСОБА_3 на роботі у Вікторівському психоневрологічному інтернаті на підставі постанови Апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 у справі № 706/243/18 поновлено не було, що підтверджується заявою ОСОБА_3 від 20.09.2018 (а.с. 53).

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем було повторно не виконано рішення суду, у зв'язку з чим державним виконавцем 20.09.2018 складено акт про повторне невиконання рішення суду і того ж дня винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі відповідно до частини 2 статті 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, суд висновує про невиконання позивачем постанови Апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 у справі № 706/243/18 без поважних причин, що є підставою для настання відповідальності, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо посилання представника позивача на те, що станом на час винесення оскаржуваної постанови ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 14.09.2018 було зупинено виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом № 706/243/18, судом враховано, що вказана ухвала одержана Христинівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області лише 24.09.2018.

З цих самих підстав суд вважає безпідставними посилання представника позивача на те, що 20.09.2018 державному виконавцю було відомо про таку ухвалу, оскільки в акті державного виконавця від 20.09.2018 директором Вікторівського психоневрологічного інтернату Ісаковим В.М. вказано, що виконати вимогу виконавчого листа № 706/243/18 останній не має змоги, оскільки згідно з ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 14.09.2018 по справі № 706/243/18 дія вказаного листа виконавчого листа зупинена.

Доказів надання 20.09.2018 державному виконавцю вказаної ухвали суду надано не було.

Крім того, судом враховано, що ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 14.09.2018 по справі № 706/243/18 зупинено виконання за виконавчим листом, а не дію виконавчого листа.

Щодо посилання відповідача на закриття провадження у даній справі, у зв'язку з тим, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, суд зазначає про таке.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З аналізу наведених норм вбачвається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі 127/9870/16-ц.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи підстави та предмет спору, суд висновує про те, що даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А отже суд не знаходить підстав для постановлення ухвали про закриття провадження у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 143, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Вікторівського психоневрологічного інтернату (20014, Черкаська обл., Христинівський р-н, с. Вікторівка, вул. І.Франка, 3, ідентифікаційний код 03189831) до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (20000, Черкаська обл., м. Христинівка, вул. Соборна, 27-а, ідентифікаційний код 34971945) про визнання протиправною та скасування постанови

- відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок Вікторівського психоневрологічного інтернату.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 08.11.2018.

Суддя С.О. Кульчицький