Справа № 826/2412/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2018 року № 826/2412/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваторія»

до

Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Акваторія» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту – відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2016 року № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки дії відповідача щодо проведення перевірки, оформленої актом перевірки, є неправомірними, перевірка проведена без належних правових підстав та з численними порушеннями норм чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 07 березня 2018 року, яке відкладалося до 10 квітня 2018 року для направлення відзиву позивачу.

У судовому засіданні 07 березня 2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки відповідачем проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем строків сплати (перерахування) земельного податку, внаслідок чого спірними податковими повідомленнями-рішеннями і застосовано штрафні санкції.

У судовому засіданні 10 квітня 2018 року суд на підставі положень ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2018 року у зв’язку з відсутністю в матеріалах справи доказів сплати земельного податку та копій декларацій з земельного податку, судом ухвалено вийти з письмового провадження з призначенням судового засідання на 12 червня 2018 року та зобов’язати сторони надати відповідні докази.

У судовому засіданні 12 червня 2018 року розгляд справи відкладено до 27 червня 2018 року та зобов’язано представника відповідача надати копії декларацій. У судовому засіданні 27 червня 2018 року за клопотанням сторін розгляд справи відкладено на 20 липня 2018 року.

Відповідно до положень частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14 березня 2016 року № встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов’язання з земельного податку з юридичних осіб, визначеного Податковим кодексом України та на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 200, 172, 172, 143, 143, 113, 113, 82, 82, 31, 31 календарних днів сплати грошового зобов’язання у розмірі 30813,95грн. та зобов’язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 6162,79грн. Вказане податкове повідомлення-рішення отримане позивачем 07 березня 2016 року.

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14 березня 2016 року № встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов’язання з земельного податку з юридичних осіб, визначеного Податковим кодексом України та на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 12 календарних днів сплати грошового зобов’язання у розмірі 50803,60грн. та зобов’язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 5080,36грн. Вказане податкове повідомлення-рішення отримане позивачем 07 березня 2016 року.

Вказані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту про результати перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності погашення податкового зобов’язання, зазначеного в податковому розрахунку земельного податку ТОВ «Акваторія» за період з 01 січня 2014 року по 20 лютого 2016 року від 11 березня 2016 року №1310/26-52-12-03/32705154, яким встановлено порушення строків сплати податкових зобов’язань з плати за землю, а саме: згідно податкової декларації з земельного податку від 11 лютого 2014 року № заборгованість у розмірі 2586,50грн. сплачено з затримкою, внаслідок чого застосовано штрафну санкцію у розмірі 10%; згідно податкової декларації з плати за землю від 20 листопада 2015 року № заборгованість у розмірі 2074,90грн., 2074,90грн., 2116,10грн., 2116,10грн., 2116,10грн.,2074,90грн., 2116,10грн., 2116,10грн., 2074,90грн., 2074,90грн., 2074,90грн., 2074,90грн., 2074,90грн., 2116,10грн., 2116,10грн., 2116,10грн., 2116,10грн., 2074,90грн., 2074,90грн., 2116,10грн. сплачено з затримкою, внаслідок чого застосовано штрафну санкцію у розмірі 10%; згідно податкової декларації з плати за землю від 20 лютого 2015 року № заборгованість у розмірі 639,10грн., 3551,90грн., 2116,10грн. сплачено з затримкою, внаслідок чого застосовано штрафну санкцію у розмірі 10%; згідно податкової декларації з плати за землю від 20 лютого 2015 року № заборгованість у розмірі 3551,85грн., 3551,85грн., 639,15грн., 3551,85грн., 639,15грн., 639,15грн., 3551,85грн., 639,15грн., 3551,85грн., 2116,10грн., 639,15грн. сплачено з затримкою, внаслідок чого застосовано штрафну санкцію у розмірі 20%; згідно податкового розрахунку земельного податку від 20 листопада 2015 року № заборгованість у розмірі 3551,85грн. сплачено з затримкою, внаслідок чого застосовано штрафну санкцію у розмірі 20%. Відповідальність за порушення передбачена п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України.

Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (п.16.1.4. Податкового кодексу України).

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою (п.31.1 ст.31 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

За змістом п.49.18.3 ст.49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Пунктом 286.2, ч.2 п.286.4 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

У разі зміни протягом року об'єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Згідно п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.50.1 ст.50 Податкового Кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до положень п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. (п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України).

Пунктом 131.2. ст.131 Податкового кодексу України передбачено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Положеннями ст.291 Податкового кодексу України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб’єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Згідно ч.4 п.297.1, п.297.2 ст.297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: 4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності.

Нарахування, сплата та подання звітності з податків і зборів інших, ніж зазначені у пункті 297.1 цієї статті, здійснюються платниками єдиного податку в порядку, розмірах та у строки, встановлені цим Кодексом.

Отже, якщо, перебуваючи на загальній системі оподаткування, товариство звітувало із земельного податку, сплачувало його до бюджету, то з набуттям статусу платника єдиного податку третьої групи воно має право на звільнення від сплати земельного податку відповідно до положень Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перейшов на спрощену систему оподаткування 3 групи з 01 квітня 2015 року у зв’язку з чим, на його думку, з квітня 2015 року не має сплачувати земельний податок.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість ТОВ «Акваторія» виникла внаслідок несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов’язання за 2014 рік згідно податкової декларації з плати за землю від 11 лютого 2014 року №, що встановлено у ході проведення перевірки та підтверджено обліковими даними позивача.

Крім того, позивачем у лютому 2015 року згідно положень Податкового кодексу подано до податкового органу звітну податкову декларацію від 20 лютого 2015 року № з плати за землю за 2015 рік, що не спростовано позивачем під час розгляду справи, якою самостійно визначено щомісячний розмір земельного податку, який підлягає сплаті за даними платника податку у розмірі 4191,00грн. з січня по грудень 2015 року включно. Тобто, позивачем самостійно визначено та узгоджено податкове зобов’язання згідно податкової декларації з плати за землю за 2015 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Акваторія» подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю від 20 листопада 2015 року №, якою нараховано до зменшення податкового зобов’язання з плати за землю, починаючи з квітня 2015 року по грудень 2015 року включно у розмірі 4191,00грн. щомісячно.

Проте, незважаючи на подання уточнюючої податкової декларації, відповідачем при здійсненні перевірки встановлено порушення позивачем строків сплати податкових зобов’язань з плати за землю за перевіряємий період.

Суд зазначає, що положеннями п.286.4 статті 286 Податкового кодексу України, яка у даному випадку є спеціальною нормою, визначено обов’язок платника податку у разі зміни протягом року об'єкта та/або бази оподаткування плати за землю подання податкової декларації протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Проте, позивачем в порушення вимог ст.286 Податкового кодексу України подано уточнюючу декларацію у листопаді 2015 року.

Згідно положень п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Оскільки позивачем самостійно визначено розмір податкового зобов’язання з плати за землю згідно поданих податкової декларації за 2014 рік та за 2015 рік, без уточнення протягом встановленого Податковим кодексом України строку зміненої бази оподаткування, суд вважає, що відповідач правомірно дійшов висновку стосовно порушення ТОВ «Акваторія» строків сплати податкового зобов’язання з плати за землю за перевіряємий період. При цьому, суми коштів, які сплачено позивачем згідно наданих суду платіжних доручень від 11 лютого 2015 року №199, 02 березня 2015 року №200 та від 30 березня 2015 року №201 за самостійно визначеними податковими зобов’язаннями за січень, лютий та березень 2015 року відповідно, зараховувались контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення у зв’язку з наявністю у позивача податкового боргу, що вбачається з наявних в матеріалах справи облікових даних ТОВ «Акваторія» з земельного податку за період 2014-2017 роки та не спростовано позивачем у судовому засіданні.

Наведені обставини та досліджені судом докази суд вважає достатніми для висновку про те, що позивачем порушено терміни сплати узгоджених сум грошового зобов'язання з земельного податку, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

В силу положень пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 і п. 58.2 ст. 58 Податкового кодексу України притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов'язання можливе лише за податковим повідомленням-рішенням, що приймається контролюючим органом на підставі акту перевірки, яким встановлено порушення граничного строку сплати грошового зобов'язання.

Види, порядок і строки проведення перевірок, оформлення їх результатів регламентовано главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Згідно положень ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою за заявою платника податків (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки, але не раніше офіційного повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, про запровадження проведення такої перевірки для відповідних платників податків: які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; суб’єктів господарювання мікро-, малого; середнього підприємництва; інших платників податків.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Системний аналіз вказаних норм Податкового кодексу України дає суду підстави дійти висновку про те, що контролюючі органи мають право проводити виключно такі види перевірок, як камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, при цьому, питання своєчасності нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів може бути предметом лише документальної перевірки.

В свою чергу, невиконання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Така правова позиція щодо застосування наведених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14), відповідно до якої лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних, встановлених Податковим кодексом України, може бути належною підставою для прийняття наказу про проведення перевірки

Під час перевірки, результати якої оформлені актом перевірки від 11 березня 2016 року №1310/26-52-12-03/32705154, контролюючим органом перевірялося дотримання позивачем вимог податкового законодавства в частині своєчасності погашення податкового зобов’язання, зазначеного у податковому розрахунку земельного податку за період з 01 січня 2014 по 10 лютого 2016 року. В тексті цього акта відсутні відомості про те, що перевірка, оформлена актом від 11 березня 2016 року №1310/26-52-12-03/32705154, була проведена саме камерально.

Таким чином, оскільки контролюючим органом перевірялося дотримання позивачем вимог податкового законодавства в частині своєчасності погашення податкового зобов’язання із земельного податку, в акті перевірки не вказано вид перевірки, вказана перевірка має ознаки документальної та, як наслідок, мала бути проведена на підставі відповідного рішення контролюючого органу, оформленого наказом.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження винесення відповідачем наказу на проведення перевірки, докази вручення його позивачу у встановлені Податковим кодексом України строки.

Додатково суд зазначає, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, рішення, вимога прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2018 року (справа №821/597/17, адміністративне провадження №К/9901/48710/18).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 16 січня 2018 року у справі 826/442/13-а, від 20 березня 2018 року у справа №810/1438/17 висловлював правову позицію, відповідно до якої податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що відповідачем проведено перевірку з порушенням вимог податкового законодавства наслідком чого є те, що факт вчинення податкового правопорушення у встановленому законодавством порядку не задокументований, а тому відповідач при проведенні перевірки діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак, на думку суду, акт перевірки від 11 березня 2016 року №1310/26-52-12-03/32705154 не може мати правових наслідків та не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваторія» є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваторія» (02660, м. Київ, вул. Червоноткатцька, 84, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04217, м. Київ, вул. Закревського, 41, ) від 14 березня 2016 року №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04217, м. Київ, вул. Закревського, 41, ) від 14 березня 2016 року №.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваторія» (02660, м. Київ, вул. Червоноткатцька, 84, ) судові витрати в сумі 1 762,00 гривень (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04217, м. Київ, вул. Закревського, 41, ), сплачений згідно платіжного доручення від 07 лютого 2018 року №1 на суму 1 800,00 грн.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова