Справа № 0540/8936/18-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 р. Справа№0540/8936/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Селидівського Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 травня 2018 року позивачу було відмовлено рішенням Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в призначенні пенсії в зв'язку з тим, що на розрахунках відповідача у ОСОБА_1 відсутній пільговий стаж 4 роки роботи в підземних умовах

Отже, позивач вважає свої права порушеними та просить визнати протиправними дії Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову згідно рішення від 30 травня 2018 року в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу періоду роботи на підприємстві шахта «Капітальна» в/о «Інтавугілля» в районі Крайньої Півночі з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року в якості гірничого працівника очисного забою з повним робочим днем під землею; скасувати рішення Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30 травня 2018 року як незаконне та зобов'язати відповідача: зарахувати до пільгового стажу період роботи на підприємстві шахта «Капітальна» в/о «Інтавугілля» в районі Крайньої Півночі з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року в якості гірничого працівника очисного забою з повним робочим днем під землею, та переглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2018 року про призначення пенсії згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ та п. 2 р. ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

10 жовтня 2018 року, відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначив, що до пільгового стажу зараховано період роботи з 18.08.1982 року по 01.10.1984 року на підприємстві ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» за винятком днів перебування у учбових відпустках (10 днів). До пільгового стажу не зараховано період роботи позивача з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року на підприємстві Шахта «Капітальна» п/о «Інтавугілля», оскільки пільгова довідка підлягає перевірці. Відповідно до наданих документів страховий стаж заявника складає 28 років. Пільговий стаж роботи складає 02 роки 01 місяць 05 днів. За таких обставин позивачу відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами ч. 2 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 04 років в підземних умовах.

Отже, з урахуванням вищевикладеного відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1. Є пенсіонером, перебуває на обліку в Селидівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Донецькій області.

23 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою від 23.03.2018 року № 1451, про призначення пенсії відповідно до ст. 14 ч. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

30 травня 2018 року відповідач своїм рішенням відмовив позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з відсутністю необхідністю пільгового стажу 4 років в підземних умовах, оскільки не було зараховано до пільгового стажу роботи період роботи позивача з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року на підприємстві «Шахта «Капітальна» в/о «Інтавугілля» РФ, оскільки згідно висновку відповідача надана пільгова довідка з Муніципальної установи «Інтинський міський архів документів по особовому складу» за вих. № 2384 від 13.06.2007 року заробітну плату ОСОБА_1, повний робочий день на Шахті «Капітальна» в/о «Інтавугілля» з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року в якості гірничого робітника очисного забою підлягає перевірці.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов'язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом - Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 року передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі та у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладання ними трудових договорів про роботу цих районах на строк п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надаються додаткові пільги, зокрема: зараховується один рік роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії по старості та по інвалідності.

Пільги, передбачені зазначеною статтею, надаються також особам, які прибули до районів Крайньої Півночі та у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з власної ініціативи та уклали строковий трудовий договір про роботу в цих районах.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених Статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 року, з п'яти до трьох років.

Відповідно до положень статті 24 Кодексу законів про працю Української РСР від 01.06.1972, що діяли на момент виникнення трудових відносин між позивачем та роботодавцями, трудовий договір укладається як правило, у письмовій формі, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично допущено до роботи. Таким чином, при укладанні трудового договору письмова форма договору в обов'язковому порядку не вимагається.

Аналогічні положення були закріплені в статті 15 Кодексу про працю РСФСР від 09.12.1971 року, що діяли на момент перебування у трудових відносинах позивачки з роботодавцями, згідно яких також визначено, що трудовий договір (контракт) - це угода між працівником та підприємством, по якому працівник зобов'язується виконувати роботу по певній спеціальності, кваліфікації або посаді з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а підприємство зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, і колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 39 цього Кодексу, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Отже, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 позивач працював з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року на підприємстві «Шахта «Капітальна» в/о «Інтавугілля» РФ.

Крім того позивачем надана копія архівної довідки від 13.06.2007 року вих. № 2381, якою також підтверджується, що позивач працював з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року на підприємстві «Шахта «Капітальна» в/о «Інтавугілля» РФ.

З наведених підстав суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування стажу за час роботи в районах прирівняних до Крайньої Півночі як пільговий, а саме: період його роботи з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року на підприємстві Шахта «Капітальна» в/о «Інтавугілля» РФ.

На підставі викладеного, рішення Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30 травня 2018 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії належить до скасування, а позивачу слід зарахувати період роботи з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року на підприємстві Шахта «Капітальна» в/о «Інтавугілля» РФ.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

У зв'язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїів праці, 6, ) про зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїів праці, 6, ) про відмову згідно рішення від 30 травня 2018 року в зарахуванні ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до пільгового стажу періоду роботи на підприємстві шахта «Капітальна» в/о «Інтавугілля» в районі Крайньої Півночі з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року в якості гірничого працівника очисного забою з повним робочим днем під землею.

Скасувати рішення Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїів праці, 6, ) від 30 травня 2018 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1).

Зобов'язати Селидівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїів праці, 6, ) повторно переглянути заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) від 23.03.2018 року про призначення пенсії згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ та п. 2 р. ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, із зарахуванням до пільгового стажу період роботи на підприємстві шахта «Капітальна» в/о «Інтавугілля» в районі Крайньої Півночі з 10.11.1984 року по 31.07.1987 року в якості гірничого працівника очисного забою з повним робочим днем під землею.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїів праці, 6, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1), судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тарасенко І.М.