Справа № 2340/3282/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року справа № 2340/3282/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді - Руденко А.В.,

за участю:

секретаря - Сачинської В.С.,

представника позивача - Гаврищишина А.М. (за довіреністю),

представника відповідача - Савенко Ю.Н. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Роздрібна інфраструктура» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Роздрібна Інфраструктура" з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.06.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за наслідками камеральної перевірки ТОВ «Роздрібна інфраструктура» встановлено завищення податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року на суму 2833,3 тис. Грн. внаслідок включення до складу податкового кредиту податку на додану вартість за незареєстрованими податковими накладними за березень 2018 року на загальну суму 16999,9 тис. грн, в т.ч. ПДВ 2833,3 тис. грн., отриманих від ПАТ «Енергобанк». На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 2833333,33 грн.

Позивач вважає протиправним вказане податкове повідомлення-рішення та зазначає, що здійснив реальну господарську операцію, провів оплату по договору купівлі-продажу, набув право власності на нерухоме майно, проте внаслідок відмови у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних ПАТ «Енергобанк» не може віднести сплачений податок на додану вартість у сумі 2833333 грн. 33 коп. до податкового кредиту. Позивач зазначає, що неможливість ПАТ «Енергобанк» зареєструвати податкову накладну не є підставою для позбавлення його як платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, оскільки він виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру податкового кредиту (копії договору купівлі-продажу нерухомого майна, платіжного доручення, акту приймання-передачі, видаткової накладної, тощо). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на рішення Європейського суду з прав людини та судову практику Верховного Суду України та Верховного Суду.

03 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що контролюючий орган жодним чином не спростовує реальність господарських операцій позивача з ПАТ «Енергобанк» щодо купівлі-продажу нерухомого майна, однак твердження позивача суперечать ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України, які передбачають, що відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів / послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України); не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів / послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

23 березня 2018 року між публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Роздрібна інфраструктура» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу, за яким придбано нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Черкаси, вул. Симоненка, 5, загальною площею 1407,8 кв.м., та основні засоби в кількості 1254 одиниці, що передаються разом з нерухомим майном Покупцю. Згідно Протоколу електронних торгів №UA-EA-2018-02-13-000015-а від 22.02.2018 нерухоме майно та основні засоби відчужуються за ціною, що становить 17000000,00 грн з ПДВ. 23 березня 2018 року здійснено передачу майна за Договором згідно акта приймання-передачі майна.

19 березня 2018 року позивач здійснив оплату нежитлових приміщень за Протоколом електронних торгів №UA-EA-2018-02-13-000015-а від 22.02.2018, що підтверджується копією платіжного доручення №6 від 19.03.2018 на суму 17000000,00 грн, в т.ч. ПДВ 2833333,33 грн.

23 березня 2018 року право власності на нежитлові приміщення за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Симоненка, 5, зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Роздрібна інфраструктура» (довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 08.07.2018 №130084821).

Сплачений ПДВ у сумі 2833333,33 грн. позивач включив до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року № від 13.04.2018.

Згідно квитанції №2 від 25.04.2018 ПАТ «Енергобанк» (продавець) направив для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №3 від 23.03.2018, складену за вказаною господарською операцією, яка не була прийнята, оскільки вказана у податковій накладній сума ПДВ (2833333 грн. 33 коп.) не може перевищувати суму ПДВ, на яку продавець має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування (-20290498 грн. 29 коп.)

18 травня 2018 року посадовою особою Головного управління ДФС у Черкаській області проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року № від 13.04.2018 товариства з обмеженою відповідальністю «Роздрібна інфраструктура», за наслідками якої складено акт камеральної перевірки від 18.05.2018 (далі - акт перевірки). Під час перевірки встановлено, що ТОВ «Роздрібна інфраструктура» включено до складу податкового кредиту незареєстровані податкові накладні за березень 2018 року на загальну суму 16999,9 тис. грн., в т.ч. ПДВ 2833,3 тис. грн., отримані від публічного акціонерного товариства «Енергобанк». Згідно відомостей Єдиного реєстру податкових накладних встановлено відсутність реєстрації ПАТ «Енергобанк» податкових накладених за березень 2018 року на контрагента ТОВ «Роздрібна інфраструктура».

За наслідками перевірки встановлено порушення п.201.10 ст. 201, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого платником завищено податковий кредит декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року на суму ПДВ 2833,3 тис. грн.

На підставі акта перевірки, 05 червня 2018 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 2833333,33 грн по декларації № від 13.04.2018.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року № від 13.04.2018 включено ПДВ у сумі 2833333,33 грн. за податковою накладною ПАТ «Енергобанк», яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що є порушенням п. 198.6. ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що реальність здійснення господарської операції з придбання у ПАТ «Енергобанк» нерухомого майна та фактична сплата податку на додану вартість в ціні товару надають йому право на податковий кредит, оскільки крім вказаних обставин право на податковий кредит відповідно до п. 198.6. ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України виникає у покупця за наявності податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З огляду на вказане посилання позивача на правові позиції щодо реальності здійснення господарських операцій, викладені у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду є необгрунтованими.

Суд вважає необгрунтованим посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України», «Булвес» АД проти Болгарії» і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», оскільки у вказаних справах Європейський суд з прав людини констатував позбавлення права на податковий кредит через зловживання контрагентів платника податку на додану вартість, а у справі, що розглядається, позбавлення права на податковий кредит за відсутності реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних на підставах визначено Податковим кодексом України.

Також є необгрунтованим посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України», згідно з яким презюмується правомірність рішень платника податку, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Так, норми Податкового кодексу України чітко передбачають, що підставою віднесення податку на додану вартість до складу податкового кредиту є податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому множинне трактування прав і обов'язків платника податків виключають.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 05.06.2018, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Роздрібна інфраструктура» (вул. Благовісна, 436, м. Черкаси, 18030, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 08 листопада 2018 року.

Суддя А.В. Руденко