Справа № 566/368/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року№ 857/1412/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 14 травня 2018 року у справі №566/368/18 (суддя Феськов П.В., смт.Млинів Рівненської області, повний текст складено 18 травня 2018 року) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУПФ) звернулося до суду із позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - ВПВР, УДВС відповідно) у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця ВПВР Олексієвець І.В. (далі - Державний виконавець) про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з ГУПФ виконавчого збору від 14.03.2018 ВП №55975225 (далі - Постанова).

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 14 травня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовими рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує на помилкове посилання суду першої інстанції на пункти 1, 3 частини п'ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), як на підстави, що вказують на неможливість стягнення з такого боржника виконавчого збору. Крім того, звертає увагу на те, що у розглядуваній справі ВПВР є неналежним відповідачем та виступає лише структурним підрозділом УДВС.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 КАС, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з правомірності рішення ВПВР в частині винесення Постанови, проте в частині стягнення виконавчого збору цей суд погодився із доводами позивача про безпідставність стягнення такого, однак, ним не було враховано наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За пунктом 3 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України (далі - МЮУ) 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу МЮУ від 29.09.2016 №2832/5; зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 №20802; в редакції чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Інструкція) органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби МЮУ, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Відповідно до частини третьої статті 287 КАС (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби у зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділи примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції МЮУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, враховуючи вищенаведені норми, визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Ураховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, в разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби чи до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції МЮУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 48 КАС здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідно управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції МЮУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відтак, апеляційний суд вважає, що ВПВР не є органом державної виконавчої служби в розумінні положень, що викладенні у пункті 3 Інструкції, а тому позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача.

За змістом частини третьої статті 48 КАС суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

За змістом цих норм допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції. КАС не передбачено заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, всупереч вимогам статті 48 КАС, не провів заміну первинного відповідача - ВПВР на належного - УДВС, у зв'язку із чим фактично допустив порушення вищезазначених вимог процесуального законодавства та позбавив позивача права на судовий захист передбачений статтею 5 КАС шляхом пред'явлення адміністративного позову до належного відповідача.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ГУПФ до ВПВР, у зв'язку із тим, що такий заявлений не до належного відповідача, а відтак правомірність рішень, дій чи бездіяльності повинна бути перевірена судом під час розгляду позову заявленого із тих же підстав до УДВС, за умови, що позивач скористається своїм правом щодо заявлення такого.

При цьому, слід зазначити, що апеляційний суд не здійснює подальший аналіз правильності по суті рішення суду першої інстанції, оскільки це рішення підлягає скасуванню внаслідок порушення норм процесуального права.

За змістом абзацу 2 частини другої статті 317 КАС порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 14 травня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула