Справа № 522/16817/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/16817/18

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойчук А. Ю.

Час і місце ухвалення: 11:48 год., м. Одеса

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю. М.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є. А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина В'єтнаму ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року по справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина В'єтнаму ОСОБА_3 про примусове видворення,

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина В'єтнаму ОСОБА_3 про примусове видворення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не надав належних документів на імміграцію в Україну, офіційно ніде не працює, не має можливості самостійно покинути Україну, відповідно до рішення від 19.09.2018 року у строк до 20 вересня 2018 року територію України не покинув. Також зазначено, що є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду про примусове повернення та перейде на нелегальне становище.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення - задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу з підстав необґрунтованості та зазначив, що рішення є таким, що суперечить приписами чинного законодавства, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що в ході судового розгляду справи перекладач, якого залучено судом, не виконував покладені на нього процесуальні обов'язки та не здійснював правильний та повний переклад ходу судового засідання, як це передбачено ст.71 КАС України. В порушення вимог ст.200 Кодексу судом не було роз'яснено перекладачу його прав та обов'язків, не попереджено під розписку про можливу кримінальну відповідальність та не приведено до присяги.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що у відповідача є закордонний паспорт та електронний авіаквиток на рейс Одеса-Дубаі-Ханой, що свідчить про можливість ідентифікації особи відповідача та його намір самостійно повернутися до В'єтнаму.

Зазначає апелянт і те, що в ході судового розгляду справи Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не надано доказів того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України. При цьому, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки не надано належних доказів , а тому причина неявки у судове засідання визнана неповажною.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що що19.09.2018 року працівниками УБЗПТЛ УНП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. М. Грушевського, 39/1, корп. 1 підвальному приміщенні було виявлено громадянина Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перевіркою іноземця було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні - проживає на території України без документів на право проживання.

Зі слів громадянина Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 він прибув до України 31.07.2012 році з метою туризму. Кордон України перетинав легально, через КПП «Бориспіль», на підставі паспортного документу громадянина Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на його ім'я. Паспорт громадянина Вєтнаму ОСОБА_3 на його ім'я втратив за невстановленими обставинами. З відповідним зверненням до правоохоронних органів не звертався.

На даний час відповідач на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

19.09.2018 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно громадянина Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005167 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 19.09.2018 року ПН МОД № 005167 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700,00 грн.

19.09.2018 ГУ ДМС України в Одеській області прийняте рішення № 376 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов'язано його покинути територію України в термін до 12:00 години 20.09.2018 року.

У визначений термін громадянин Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з території України не виїхав, що стало підставою звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"відсутні, а тому відповідач повинен бути примусово витворений за межі території України.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.3 розд. I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст.23 розд. III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Статтею 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст.16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 ст.4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

За змістом пункту 2 ст.25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною 2 ст.263 КУпАП передбачено, що осіб, які незаконно перетнули або зробили спробу незаконно перетнути державний кордон України, порушили порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, порушили прикордонний режим, режим в пунктах пропуску через державний кордон України або режимні правила у контрольних пунктах в'їзду - виїзду, вчинили злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця чи працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також іноземців та осіб без громадянства, які порушили правила перебування в Україні або транзитного проїзду через територію України, може бути затримано на строк до трьох годин для складення протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи і з'ясування обставин правопорушення - до трьох діб з повідомленням про це письмово прокурора протягом двадцяти чотирьох годин з моменту затримання.

Згідно п.27 ч.1 ст.1 Закону пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Статтею 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності та приймаючи до уваги наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування на території України, не виконання відповідачем рішення про примусове повернення, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог про примусове видворення відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають діючому законодавству в сфері, що регулює статус іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, колегія суддів враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

Також, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач мав достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Твердження апелянта, що ДМС позбавила його фактичної можливості добровільно виконати рішення про примусове повернення в країну походження та стосовно наявності у відповідача паспортного документу та придбаних квитків, які нібито свідчать про його намір добровільно покинути територію України є неспроможними, оскільки відповідач тривалий час перебував на території України нелегально та не вчиняв будь-яких дій щодо отримання офіційного правового статусу іноземця або дій щодо повернення на Батьківщину.

Доводи апелянта щодо порушення права, передбаченого частиною другою статті 15 КАС України, а саме не надання можливості особі, яка не володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, користуватися рідною мовою або мовою, якою вона володіє, завдяки залученню до справи перекладача, не відповідає дійсності, оскільки під час розгляду даної справи у суді першої інстанції було залучено перекладача - Хоанг Тхи Кук, про що свідчить протокол судового засідання .

Крім того, під час надання громадянином Республіки В'єтнам ОСОБА_3 пояснень в ГУДМС України в Одеській області та вручення відповідачу примірника рішення про примусове повернення його в країну походження також був присутній перекладач До Нчи Дієн (а.с.14-16,23-27).

Щодо доводів апелянта про те, що залучений судом перекладач не здійснював правильний та повний переклад ходу судового засідання, а судом не було роз'яснено перекладачу його прав та обов'язків, не попереджено під розписку про можливу кримінальну відповідальність та не приведено до присяги, то, на думку колегії суддів, вказана обставина не є підставою для скасування рішення від 21.09.2018 року.

Частиною 2 статті 317 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому, частиною 3 вказаної статті Кодексу встановлено випадки, за наявності яких порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового. Зазначені апелянтом порушення судом процесуального законодавства не підпадають під дію вказаної норми.

Більше того, колегія суддів враховує, що оскаржуване судове рішення прийнято за участю у судовому розгляді справи представника відповідача - адвоката ОСОБА_7 , який, у відповідності до ч.1 ст.60 КАС України, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина В'єтнаму ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 13 листопада 2018 року.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю. М. Градовський

Суддя: І. Г. Ступакова