Справа № 20082018
Суддя: Демочко Д. О.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

20082018
2-а/241/19/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Повний текст)

05.11.2018 року Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Демочко Д.О.

при секретарі Цукановій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділення поліції Дніпровського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Комунарського відділення поліції Дніпровського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання дій інспектора Тищенка Є.В. протиправними та скасування постанови серії БР № 047489 від 29.11.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що 29.11.2017 інспектором Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 було винесено постанову серії БР № 047489 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн за порушення п. 30.1 ПДР України, відповідальність за яке передбачено ч. 6 ст. 121 КУпАП. З даною постановою він не згоден, мотивуючи тим, що 29 січня 2017 о 01-50 год. вночі він рухався на автомобілі НОМЕР_1, по вул. Космічній в м. Запоріжжі. На стаціонарному посту поліції по вул. Космічній, 140 в м. Запоріжжі його було зупинено. До нього підійшов інспектор поліції з вимогою пред'явити та передати йому особисто документи на право керування транспортного засобу та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, що ним було виконано. Також у примусовому порядку він був змушений відкрити капот. Інспектором поліції була здійснена звірка відповідності номеру кузова до номеру двигуна. Ніяких розбіжностей у номерах інспектором поліції не виявлено. Але у зв'язку з тим, що на його автомобілі було встановлено газобалонне додаткове обладнання, інспектор йому наголосив, що його автомобіль не перереєстрований, чим порушено п. 30.1 ПДР України. Тобто оскільки на його автомобілі тип палива бензин не змінився, а лише було встановлено додаткове обладнання, що не є переобладнанням його транспортного засобу, вважає посилання інспектора поліції на порушення п. 30.1 ПДР незаконним.

Зазначає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки інспектор поліції порушив вимоги ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: нечітко та незрозуміло назвав свою посаду, звання та прізвище. Це підтверджує і сама постанова, в якій неможливо чітко прочитати посаду та звання інспектора поліції, а також найменування відділення поліції, до якого він відноситься.

Крім того зазначає, що інспектором поліції порушено вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» в частині здійсненні незаконної зупинки його автомобіля, оскільки перевірка документів, звірка номерів двигуна та кузова, перевірка наявності або відсутності додаткового газобалонного обладнання не входять до вичерпного переліку випадків, які надають право працівнику поліції зупинити транспортний засіб.

Крім того зазначає, що інспектором поліції порушено вимоги ст.276 КУпАП, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто інспектором порушений порядок розгляду адміністративної справи, а саме: вважає, що згідно ст.ст. 258, 276, 283 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, а саме - тільки в будівлі відповідного управління патрульної поліції. Проте, інспектор Тищенко Є.В. положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу.

Також інспектор Тищенко Є.В. не ознайомив його з правами та не надав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі, що унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, що підтверджується також відсутністю на зворотньому боці постанови, де роз'яснюються права, його підпису та /або будь-яка відмітки про ознайомлення з ними.

Вважає дії інспектора поліції ОСОБА_2 протиправними та просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши зміст адміністративної позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, в силу положень ч.1 ст.77 КАС України позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч.6 ст.121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із винесеної відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 047489 від 29 листопада 2017 року вбачається, що 29.11.2017 року о 01 год. 50 хв. в м. Запоріжжі на вул. Космічній, б. 140 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Maxima, номерний знак НОМЕР_2, в якому встановлено ГБО, яке не зареєстроване в органах поліції в установлений законом строк. Документи про дату встановлення відсутні, чим порушив п. 30.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Отже, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.121 Кодексу України про адміністративне правопорушення, як порушення водієм правил керування транспортним засобом, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с.6).

Відповідно до п.30.1 ПДР України, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх у Державтоінспекції або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов'язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Згідно ст.29 Закону України «Про дорожній рух» до участі в дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція й технічний стан яких відповідають вимогам чинних в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам і пройшли державний технічний огляд.

У статті 32 цього Закону зазначено, що переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу, функціонального призначення або параметрів конструкції транспортних засобів шляхом установки спеціального обладнання та номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на такий транспортний засіб, має відповідати правилам, нормам і стандартам України.

Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.

Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2010 року №607 (далі - Порядок), цей Порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива (далі - переобладнання транспортного засобу).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що переобладнання транспортного засобу проводиться суб'єктом господарювання, який має нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання, узгоджену з МВС та Мінінфраструктури, і свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, або власником такого засобу в індивідуальному порядку.

Згідно з п.5 Порядку, для переобладнання транспортного засобу в індивідуальному порядку власник або його представник подає до спеціально уповноваженої організації заяву про погодження переобладнання транспортного засобу (далі - заява про погодження), в якій зазначаються відомості про транспортний засіб, вид переобладнання, а також технічна та інша інформація, необхідна для проведення переобладнання.

Пунктом 6 Порядку визначено, що спеціально уповноважена організація розглядає заяву про погодження і визначає технічну можливість та умови (вимоги) переобладнання транспортного засобу з урахуванням того, що його конструкція повинна відповідати вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.7 Порядку, за результатами розгляду заяви про погодження спеціально уповноважена організація видає документ про погодження або надає обґрунтовану відмову в погодженні переобладнання транспортного засобу.

Отже, з аналізу вищенаведених норм суд приходить до висновку, що переобладнанням транспортних засобів, серед іншого, також є установка спеціального обладнання не передбаченого нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива.

Оскільки установка в транспортному засобі газобалонного обладнання (спеціального обладнання не передбаченого нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб) призводить до зміни його маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива, така установка у розумінні норм чинного законодавства є переобладнання транспортного засобу.

При цьому, не дозволяється без погодження з уповноваженою на це Кабінетом Міністрів України організацією переобладнання транспортних засобів, а також застосування додаткового обладнання, експлуатаційні матеріали та рідини без узгодження таких дій за встановленим законодавством порядком.

Статтею ст.245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що у нього в технічній документації на транспортний засіб відсутня інформація про здійснення відповідного переобладнання.

Крім того, позивач, ані під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ані під час судового розгляду справи не надав документа про погодження у встановленому порядку переобладнання транспортного засобу.

Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

.Щодо посилання позивача на порушення працівником поліції вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», яким нечітко і незрозуміло названо свою посаду, звання та прізвище, не знайшло свого підтвердження, оскільки суду не надано доказів цього, а копія постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні дані посадової особи, яка розглядає справу.

Щодо посилання позивачем на порушення відповідачем вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» в частині здійснення незаконної зупинки його автомобіля не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

У відповідності до п.4 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такий превентивний захід як зупинення транспортного засобу.

Пунктом 2 частини 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках, якщо особа перебуває на території чи обєкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.

Із адміністративного позову ОСОБА_1 вбачається, що його було зупинено на стаціонарному посту поліції по вул. Космічній, б. 140 в м. Запоріжжі, який є місцем здійснення спеціального поліцейського контролю, де дозволяється зупинка для перевірки документів. Таким чином зупинення позивача на посту поліції для перевірки документів було правомірним, а вимога відповідача щодо надання документів передбачених законодавством є законною та обґрунтованою.

Щодо посилання позивача на порушення інспектором поліції вимог ст. 276 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, якою передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення тільки в будівлі відповідного управління патрульної поліції, суд вважає зазначену вимогу необґрунтованою, керуючись наступним.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначено, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене, слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

Щодо посилання позивача на розгляд справи без відповідної підготовки, без вирішення клопотань, без оголошення посадової особи, яка розглядає справу, без дослідження доказів та не ознайомлення його з правами і ненадання працівником поліції позивачу можливості скористатися ними в порушення ст. 279 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом не приймаються до уваги та розцінюються як спосіб захисту позивачем своїх прав, оскільки в ході розгляду справи дані обставини не знайшли свого підтвердження, а зворотна сторона постанови, згідно якої на нього накладено адміністративне стягнення, не передбачає підпису особи, яку ознайомлюють з правами.

Враховуючи вищевикладене, в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП інспектор поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, розгляду справи на місці вчинення правопорушення, ним дотримана процедура та порядок розгляду справи, постанова серії БР № 047489 від 29.11.2018 обґрунтована, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством. Доводи позивача щодо необхідності її скасування безпідставні та необґрунтовані.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Суд вважає, що ОСОБА_2 діяв правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1, 7, 245, 247, 251, 280, 283, 286 КУпАП, ст.ст.9, 72-77, 94, 139, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунарського відділення поліції Дніпровського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 09.11.2018.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд Донецької області протягом 30 днів з дня складення судового рішення.

Суддя Д.О. Демочко