Справа № 807/302/18
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2018 року м. Ужгород№ 807/302/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання - Гулай М.В.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - не з'явився

представника третьої особи - Дюді О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання протиправними дій та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі Управління захисту економіки у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне Управління ДКСУ у Закарпатській (далі - третя особа), в якій просить: прийняти позовну заяву та відкрити провадження у адміністративній справі; визнати дії Управління захисту економіки в Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо ОСОБА_3 протиправними; стягнути з держави на користь ОСОБА_3 80000,00 (вісімдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди за рахунок їх бюджетних асигнувань з державного бюджету; ухвалити рішення про розподіл судових витрат.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

26.04.2018 року ОСОБА_3 подав позовну заяву з уточненими позовними вимогами, відповідно до яких позивач просить визнати дії Управління захисту економіки в Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо розповсюдження повідомлень з попередженням про кримінальну відповідальність за надання в користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 приміщень наступним особам, з якими укладено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договори оренди нежитлових приміщень: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та стягнути на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 80000 грн.

Ухвалою суду від 02 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження за вказаними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 замінено первинного відповідача - Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі Управління захисту економіки у Закарпатській області на належного відповідача Департамент захисту економіки Національної поліції України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та вказала, що в період з 02 по 05 жовтня 2017 року працівниками Управління захисту економіки в Закарпатській області (надалі - УЗЕ) Департаменту захисту економіки Національної поліції України (надалі - відповідач, ДЗЕ НП України) було доставлено за місцем реєстрації та особисто під розпис вручено власникам приміщень, що орендуються Позивачем для здійснення підприємницької діяльності, повістки про виклик для проведення допиту та листи, в яких їх попередили про можливу кримінальну відповідальність.

Зазначені листи за підписом начальника УЗЕ Іванківа А. В. містять декларативні твердження щодо встановлення органом дізнання в процесі проведення розшукових і слідчих дій у кримінальному провадженні доведених фактів, що вказують на зайняття фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3, Позивач) гральним бізнесом. Листи містять особисті попередження про кримінальну відповідальність, що адресовані орендодавцям позивача.

При цьому позивач не є стороною жодного із кримінальних проваджень.

Таким чином, позивач вважає, що працівниками УЗЕ в Закарпатській області було грубо та умисно порушено принцип дії презумпції невинуватості по відношенню до ФОП ОСОБА_3 і поширено неправдиву інформацію.

Так, відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. 4.2 ст.2 Кримінального кодексу України також імперативно наголошує на тому, що принцип презумпції невинуватості є основоположним під час здійснення кримінального судочинства. Принцип презумпції невинуватості закріплений положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини.

Підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_3 вже неодноразово вивчалася працівниками УЗЕ в Закарпатській області. Загалом в період з 2014 по 2017 рік за адресами здійснення підприємництва ФОП ОСОБА_3 було проведено більше 80 обшуків і вилучено належного йому майна на суму більше 5 млн грн. При цьому жодній особі не оголошено підозри, жодного провадження не скеровано до суду, жодного разу не визначено процесуального статусу ФОП ОСОБА_3 Частина вилученого майна була повернута ФОП ОСОБА_3 за результатом задоволення його скарг органами прокуратури різних рівнів і згідно з ухвалами міських і районних судів, проте більша частина техніки й надалі перебуває на зберіганні у органах поліції, що спричиняє суттєві збитки ФОП ОСОБА_3

З огляду на вищенаведене, вручення листів з неправдивими твердженнями, що не відповідають фактажу кримінального провадження та порушують принцип презумпції невинуватості, орендодавцям приміщень, де провадить свою діяльність ФОП ОСОБА_3, є грубим перешкоджанням підприємницької діяльності, що виходить за межі наданих працівникам УЗЕ повноважень.

Такі дії відповідача, на думку позивача, призводить до порушення свободи підприємницької діяльності, обмежує право позивача на зайняття підприємницькою діяльністю та принижує його репутацію як підприємця, а ділова репутація позивача зазнала непоправних втрат, спричинених протиправними діями посадових осіб органів внутрішніх справ.

Так, деякі орендодавці ініціювали процедури дострокового припинення (розірвання) договорів оренди приміщень, які позивач використовує для здійснення підприємницької діяльності. Окремий орендодавець надіслав позивачу пропозицію щодо зміни умов діючого договору оренди нежитлового приміщення в частині внесення орендної плати авансом за 2 місяці.

Як вказала представник позивача, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст .15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6 ст. 1176 ЦК України).

Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши суду письмовий відзив в якому вказав, що просить справу розглянути без його участі та в задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування відзиву вказав, що вважає дії відповідача правомірними та такими, що відповідають цілям і завданням Департаменту захисту економіки Національної поліції України. А, враховуючи не доведення позивачем завдання моральної шкоди, у стягненні такої просив відмовити.

Представник третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області подала пояснення (а.с.97-99). В судовому засіданні вказала, що у випадку задоволення позову, ними будуть здійснюватися дії щодо виконання такого в частині стягнення коштів.

Розглянувши подані сторонами документи, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію». Відповідно до вимог стані 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Згідно ст.. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. України.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень. вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону.

Відповідач, Департамент захисту економіки Національної поліції України, утворений постановою Кабінету Міністрів України №830 від 13.10.2015 року та органом Національної поліції України. Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом № 81 Національної поліції України від 07.11.2015 року, Департамент є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність. Серед завдань Департаменту згідно з підпунктом 2 розділу II Положення - це виявлення, запобігання та припинення злочинів у сфері економіки.

Згідно зі статтею 40 КПК України відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій несе слідчий, останній уповноважений як проводити самостійно, так і доручати проведення слідчих (розшуковик) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

Як вбачається із матеріалів справи, на адресу начальника УЗЕ в Закарпатській області ДЗЕ НПУ Іванківа А.В. надійшло доручення заступника начальника відділу слідчого управління ГУНП в Закарпатській області Штефанюка В.Л. від 21.08.2017 № 2546/106/7-2017 (а.с.171), за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 29.12.201 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 203-2 КК України, згідно якого працівників УЗЕ в Закарпатській області було залучено до проведення обшуків за адресами орендованих позивачем приміщень відповідно до судових ухвал про надання дозволів па проведення обшуків за адресами знаходження приміщень, орендованих позивачем. Згідно пункту 2 вказаного доручення слідчого зазначено необхідність встановити власників цих приміщень та повідомити їм про недопущення зайняття забороненими видами господарської діяльності у належних їм приміщеннях.

На виконання вказаного доручення, відповідачем було надіслано власникам приміщень листи, в яких роз'яснювався зміст статті 302-2 КК України та попередження про можливу кримінальну відповідальність у випадках співучасті у вказаних кримінальних правопорушеннях. (а.с.10-17). Отже, надсилаючи орендодавцям позивача повідомлення про недопущення зайняття гральним бізнесом, працівники оперативного підрозділу Департаменту виконували доручення слідчого, яке відповідно до вимог статті 41 КПК України є обов'язковим для виконання.

Суд відхиляє доводи позивача щодо того, що оскільки вина ОСОБА_3 вироком суду не встановлена, відтак, повідомлення відповідачем у листах про можливу кримінальну відповідальність за ст. 302-2 КК України містить ознаки грубою перешкоджання його підприємницькій діяльності виходячи із наступного.

У листах, надісланих відповідачем відсутні твердження про наявність вини ОСОБА_3 або адресатів (орендодавців) у вчиненні кримінальних правопорушень. Зі змісту листів вбачається, що у випадку здійснення такої забороненої діяльності може наставати кримінальна відповідальність. Відтак, дані листи відповідають цілям здійснення превентивної діяльності, передбаченої Законом України «Про Національну поліцію». Зазначені повідомлення відповідача мають виключно попереджувальний характер, не встановлюють будь-яких фактів та не тягнуть за собою будь-яких кримінально-правових наслідків для позивача або орендодавців.

Отже, в ході розгляду даної адміністративної справи не знайшли підтвердження твердження позивача про порушення принципу презумпції невинуватості з боку відповідача.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду та зі змісту оскаржуваних листів відповідача не знайшли свого підтвердження позиція позивача щодо того, що вказані листи містять попередження про кримінальну відповідальність саме за здачу в оренду позивачу приміщень, оскільки відповідачем надсилались попередження орендодавцям позивача про недопущення зайняття гральним бізнесом у належних їм приміщеннях (а.с.а.с.10-17).

Позивачем не надано суду доказів відмови орендодавців продовжити дію договорів оренди, їх розірвання в односторонньому порядку орендодавцями, а також доказів такої відмови чи розірвання саме через надіслані попередження про кримінальну відповідальність за зайняття гральним бізнесом.

Відтак, суд приходить до переконання про правомірність дій відповідача щодо надсилання листів орендодавцям: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ОСОБА_8 з попередженням про кримінальну відповідальність передбачену ч.1 ст.203-2 Кримінального кодексу України у випадку використання орендованих приміщень для здійснення забороненого виду грального бізнесу.

Відповідно до статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й справедливості.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з п. 3 пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 вказаної постанови Пленуму ВСУ, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової), шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових ,втрат (їх тривалості, можливості відмовлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуюється стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, враховуючи відсутність протиправності дій відповідача, що полягають у надсиланні вищевказаних листів та зважаючи на те, що позивач, ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів завданої йому моральної шкоди, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, суд дійшов висновку, що мотивація та докази, на які посилається позивач, не дають суду підстав для задоволення позову та спростовані вищевикладеним, а відтак, в задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 6-9, 73-77, 90, 244-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (01061, м.Київ, вул.Академіка Богомольця, буд.10, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.П.Мирного, буд.3, ) про визнання протиправними дій Управління захисту економіки в Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо розповсюдження повідомлень з попередженням про кримінальну відповідальність за надання у користування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 приміщень особам, з якими укладено договори оренди нежитлових приміщень та стягнення з держави на користь ОСОБА_3 80000,00 (вісімдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди за рахунок їх бюджетних асигнувань з державного бюджету - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 12.11.2018.

СуддяЮ.Ю. Дору