Справа № 815/6833/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2018 року

м.Київ

справа №815/6833/15

адміністративне провадження №К/9901/3791/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року (судді: Єщенко О.В., Димерлій О.О., Шепетенко Л.П.) у справі №815/6833/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУ МВС України в Одеській області), ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Одеській області від 04.11.2015 року №1271 о/с в частині звільнення її з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів); поновити її на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області; зобов'язати ГУ МВС України в Одеській області розглянути її рапорт від 03.11.2015 року; зобов'язати ГУ НП України в Одеській області розглянути її кандидатуру для зайняття рівнозначної посади у відповідності до п.9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», про що видати відповідний наказ; зобов'язати ГУ МВС України в Одеській області виплатити відповідне грошове утримання за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Одеській області від 04.11.2015 №1271 о/с в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1, старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області з 06.11.2015 року у Запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів); поновлено позивача на раніше займаній посаді та стягнуто з ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 по 30.03.2016 у розмірі 37 109,16 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою, у якій просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції, та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що висновок суду про те, що вона не виявила бажання проходити подальшу службу в органах Національної поліції є хибним та не відповідає фактичним обставинам справи.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що з 16.03.2015 на підставі наказу МВС України в Одеській області від 12.03.2015 №163о/с ГУ ОСОБА_1 призначена на посаду старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області.

Наказом Головного Міністерства внутрішніх справ у Львівській області за №848 о/с від 06.11.2015 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, в тому числі, майора міліції ОСОБА_2, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського районного відділу ГУМВС, з 06.11.2015 року.

Вважаючи своє звільнення незаконним, а оскаржуваний наказ відповідача таким, що винесений з порушенням процедури, встановленої законодавством, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про недотримання ГУМВС в Одеській області процедури звільнення та порушення вимог трудового законодавства.

Натомість, суд апеляційної інстанції вказав на те, що позивачем не було подано заяви або рапорту на проходження подальшої служби в поліції безпосередньо до ГУ НП в Одеській області, що позбавляє його права бути працівником новоствореного органу, а відтак, - дійшов висновку, що звільняючи позивача з посади та з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, відповідач діяв правомірно.

Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо порушення процедури звільнення позивача, а рішення суду апеляційної інстанції вважає помилковим, виходячи з такого.

Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII, зокрема, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон № 580-VIII опублікований в газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року №141-142.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно з пунктом 10 ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Порядок проходження служби працівниками органів внутрішніх справ України регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 64 "г" Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 03 листопада 2015 року позивачем на ім'я начальника Головного управління МВС України в Одеській області подано рапорт про звільнення у зв'язку з переходом на службу до Національної поліції України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що такий рапорт подано позивачем лише з метою звільнення, оскільки Законом не визначено, в якій саме формі повинно виявлятись бажання працівника міліції проходити службу в поліції.

На думку колегії суддів, саме по собі прохання позивача провести таке звільнення у зв'язку з переходом на службу до Національної поліції України свідчить про те, що позивач у встановлений термін виявив згоду на проходження служби в поліції, що, відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим Законом вимогам.

Крім того,доказів відмови позивача від проходження служби в поліції, як того вимагає стаття 72 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій), відповідачами надано не було.

Також на підтвердження виявлення позивачем відповідного бажання суду надано нотаріально посвідчені заяви: начальника відділу СУ ГУМВС України в Одеській області Янкової Л.Ю. та начальника СУ ГУМВС України в Одеській області Дікого С.М. (а.с. 128-129).

Верховний Суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Так, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Приписами пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Верховний Суд зауважує, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49І КЗпП України Верховний Суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Між тим, доказів, які б свідчили про вирішення відповідачем питання щодо подальшого проходження служби позивачем в Національній поліції України керівництвом не розглядалось.

Доводи відповідача про можливість застосування до спірних правовідносин лише норм спеціального закону колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки незважаючи на пріоритетність норм спеціального законодавства, норми Кодексу законів про працю мають застосовуватися субсидіарно, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд погоджується з висновком Одеського окружного адміністративного суду про необхідність визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Одеській області №1271о/с від 04.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних сил за п. 64 «г» та необхідність поновлення її на раніше займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції по своїй суті є правильним. У свою чергу, Одеський апеляційний адміністративний суд неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням вищенаведеного постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року підлягає скасуванню, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року - залишенню в силі.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року скасувати.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець