Справа № 750/5625/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/5625/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Бродацькій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міжрайонної медико-соціальної експертизи комунального медичного закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Чернігівської обласної ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій Чернігівської міжрайонної медико-соціальної експертизи комунального медичного закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Чернігівської обласної ради щодо відмови йому в зміні причини інвалідності та зобов'язання відповідача змінити причину інвалідності внаслідок війни замість інвалідності з дитинства.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що сталінські репресії, наслідки Другої світової війні, тяжкі післявоєнні роки вплинули на здоров'я його батьків, в результаті чого позивач став інвалідом ще до народження.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у задоволенні адміністративного відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, скаржник звертає увагу на доводи, викладені в позовній заяві щодо відмови йому в зміні причини інвалідності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наполягає на тому, що судом прийнято законне та обґрунтоване рішення з огляду на те, що в його діях відсутня ознака протиправності.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.04.1996 ОСОБА_2 вперше звернувся до Чернігівської міжрайонної МСЕК для встановлення інвалідності. На підтвердження зазначеного комісії було надано: направлення на МСЕК Чернігівської ЦРЛ; консультативний висновок медичних спеціалістів Чернігівської обласної поліклініки; заява позивача про встановлення йому II групи інвалідності; консультативний висновок хірурга Чернігівської обласної поліклініки.

Відповідно до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 231/8 від 17.05.1996 р., позивачу встановлено ІІ групу інвалідності по причині - інвалідність з дитинства.

25 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про зміну причини інвалідності з дитинства на інвалідність внаслідок війни.

Листом від 29.05.2018 р. №17-28/7 відповідач повідомив позивача про те, що вирішити питання про зміну причини інвалідності немає законних підстав.

Відповідно до пункту 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю від зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки.

Пунктом 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (надалі за текстом - Положення) визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно з пунктом 26 Положення, причинами інвалідності є, зокрема поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Другої світової воєн та в повоєнний період.

Відповідно до пункту 15 Положення інвалідність, що настала в осіб до 18-річного віку внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з бойовими діями у період Другої світової війни чи з їх наслідками, встановлюється відповідно до медичних документів, які підтверджують факт поранення чи захворювання, або рішення суду щодо зазначених подій та висновків лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я.

Проте, позивачем в порушення вимог зазначеного Положення відповідних документів чи рішення суду а ні відповідачу, а ні до матеріалів справи надано не було.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про правомірність дій Чернігівської міжрайонної медико-соціальної експертизи комунального медичного закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Чернігівської обласної ради щодо відмови ОСОБА_2 в зміні причини інвалідності та про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 13 листопада 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна