Справа № 820/2155/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 р. № 820/2155/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Шляхової О.М.,

суддів - Бідонька А.В., Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання: Молчановій О.М.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_21,

представник відповідача - Рощупкіної В.Г.,

представника відповідача - Асоцкої А.І. (Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України),

представника відповідача - Горбунової К.Ю.,

представника відповідача - Рогачевської С.А.,

представника відповідача - Чудаєвої М.В. (Харківської установи виконання покарань № 27 (ДУ "Харківський слідчий ізолятор"),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської установи виконання покарань № 27, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, Державної установи "Качанівська виправна колонія (№ 54)" про визнання неправомірними рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду, з адміністративним позовом до Харківської установи виконання покарань № 27, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, Державної установи "Качанівська виправна колонія (№ 54)", в якому, з урахуванням змінених та доповнених позовних вимог, а також з урахуванням клопотання про виправлення описок, просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства юстиції України від 27.04.2017 р. за № 4801/28/31-17;

- визнати рішення комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 10.05.2017 (протокол №10) та наряду від 10.05.2017р. за № 22-5077 - незаконними у зв'язку із чим скасувати їх в повному обсязі;

- визнати дії ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)" та ДУ "Качанівська виправна колонія (№ 54)" щодо переведення ОСОБА_1 до ДУ "Качанівська виправна колонія (№ 54)" від 11 травня 2017 року - незаконними;

- визнати дії адміністрації ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)" щодо незабезпечення ізоляції ОСОБА_1 за період з 09 березня 2012 року по 21 вересня 2017 року - незаконними.

- визнати дії ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)", що виразились в порушенні вимог Закону щодо ізоляції та створення загрози життю та здоров'ю ОСОБА_1 на протязі п'яти років та семи місяців, з 09.03.2012р. по 21.09.2017р. - незаконними;

- визнати дії ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)" та ДУ "Качанівська виправна колонія (№ 54)", що виразилися у переміщенні позивача 11.05.2017р. з однієї установи до іншої без виконання попередньої процедури ознайомлення з певними документами та без належних супроводжувальних документів, а також утримання її протягом доби з 11.05.2017р. по 12.05.2017 року без належних документів в установі - незаконними.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є жертвою незаконних дій відповідачів, які полягали в порушенні її прав та свобод людини під час тримання під вартою та перебування в установах відбування покарання. Вважає, що в діях відповідачів, зокрема, ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)", наявні цілеспрямовані дії щодо порушення умов ізоляції позивача у підпорядкованій установі, починаючи з березня 2012 року. Крім того, зазначає, що при заповненні нею анкети під час взяття її під варту, співробітниками зазначеної установи не конкретизовано, яку саме юридичну діяльність здійснювала позивач, що призвело до порушення умов її ізоляції та перебування в установах відбування покарань, чим суттєво порушені її конституційні права та свободи.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року відкрито провадження по справі.

Відповідач - Державна установа «Харківська установа виконання покарань № 27» проти позову заперечувала. В наданих письмових запереченнях та у відзиві на уточнені позовні вимоги, зокрема, зазначила, що станом на 29.03.2017 року в особовій справі ОСОБА_1 відомості про те, що вона раніше працювала в суді та правоохоронних органах були відсутні. Сама засуджена адміністрацію установи з цього приводу не повідомляла. Рішення вищезазначеної комісії було винесене у відповідності до вимог наказу Міністерства юстиції України від 27.02.2017 року №680/5 «Про затвердження Положення про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, Положення про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення». У відповідності до вимог зазначеного наказу 29.03.2017 року ОСОБА_1 була ознайомлена з витягом з протоколу №13 від 29.03.2017 року, але від підпису відмовилась, про що було складено акт про відмову отримувати кореспонденцію і долучено до матеріалів її особової справи. Зазначає, що оскільки на момент визначення рівня безпеки комісією Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» в матеріалах особової справи ОСОБА_1 були відсутні відомості про те, що вона працювала в правоохоронних органах або судах, рішення комісії Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» та Міжрегіональної комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції вважає правомірними.

Відповідач - Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України - позов не визнало в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відомостей про роботу в судових органах та органах внутрішніх справ, засуджена ОСОБА_1 станом на момент розгляду питання про розподілення її для відбування покарання, не надавала. Зазначену інформацію вона надала в своїй заяві від 04.07.2017 року, тобто вже після її розподілення та прибуття до Качанівської виправної колонії (№54), проте без підтверджуючих документів. З метою перевірки цих даних, 06.07.2017 року та 07.07.2017 року адміністрацією ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» були направлені відповідні запити до ГУНП в Харківській області, Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області та до Чугуївського міського суду. За таких обставин, на момент розгляду питання про визначення ОСОБА_1 установи відбування покарання були відсутні законні підстави для направлення її до Галицької виправної колонії (№ 128). Зазначає, що відповідачі по справі діяли в порядку, передбаченому законодавством, а тому рішення комісії ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27) (протокол № 13 від 29.03.2017 року) та рішення міжрегіональної комісії (протокол № 10 від 10.05.2017 року вважає правомірними.

Просить суд в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідач - Міністерство юстиції України - проти позову заперечувало. В обґрунтування своєї позиції зазначило, що до Міністерства юстиції України 13.04.2017 надійшов запит Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (далі - Північно - Східне МРУ) щодо визначення засудженій ОСОБА_1 виправної колонії для відбування покарання. Відповідно до рішення Міністерства юстиції України від 27.04.2017 № 4801/28/31-17 засуджену ОСОБА_1 залишено у розпорядженні Північно - Східного МРУ, а в подальшому згідно з наряду Північно - Східного МРУ від 10.05.2017 № 22-5077 направлено до Качанівської виправної колонії (№ 54). Згідно довідки з особової справи засуджена ОСОБА_1 до арешту мешкала та була зареєстрована у м. Харкові. Підтверджуючих даних про те, що її чоловік постійно проживає на території Івано - Франковської області позивачкою надано не було. Матеріали особової справи також не містили інформації про роботу в судових органах та органах внутрішніх справ. лише по прибуттю до установи засуджена ОСОБА_1 поінформувала адміністрацію Качанівської виправної колонії (№ 54), що до засудження працювала у суді та проходила службу в органах внутрішніх справ України. У відповідь на дану заяву були направлені відповідні запити до управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області, Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області та Чугуївського міського суду Харківської області. Після отримання відповідей на запити та підтвердження інформації, що засуджена ОСОБА_1 працювала в суді та є колишнім працівником органів внутрішніх справ, на засіданні Міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення Північно - Східного МРУ від 03.08.2017 прийнято рішення клопотати до Центральної комісії Міністерства юстиції України про переведення засудженої ОСОБА_1 з Качанівської виправної колонії (№ 54) до виправної колонії для уперше засуджених до позбавлення волі на певний строк жінок, які раніше працювали в суді, органах прокуратури, юстиції, та правоохоронних органах

Зазначає також, що до Міністерства юстиції України 04.07.2017 надійшов адвокатський запит адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 про переведення її з Качанівської виправної колонії (№ 54) до Галицької виправної колонії (№ 128). Дане звернення на виконання ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2017 винесено на розгляд Центральної комісії Міністерства юстиції України (далі - Центральна комісія), за результатами розгляду якого 17.08.2017 прийнято рішення відмовити у її переведенні. Причиною для відмови було те, що сектор для вперше засуджених до позбавлення волі на певний строк жінок, які раніше працювали в суді, органах прокуратури, юстиції та правоохоронних органах при Галицькій виправній колонії (№ 128) наказом Міністерства юстиції України від 17.07.2017 № 2269/5 - ліквідовано та відповідний сектор створено у Мелітопольській установі виконання покарань (№ 144). Враховуючи зазначене, засуджена ОСОБА_1 переведена з Качанівської виправної колонії (№ 54) до Мелітопольської установи виконання покарань (№ 144) як особа, яка вперше засуджена до позбавлення волі на певний строк та раніше працювала в правоохоронних органах.

Зазначає, що Міністерство юстиції України діяло правомірно, на підставі та в межах повноважень визначених чинним законодавством України, а отже жодним чином не порушило права та інтереси ОСОБА_1 Тобто, вимоги Позивача є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2018 року до участі у справі залучено в якості відповідача - Державну установу "Качанівська виправна колонія (№54)".

Відповідач - Державна установа "Качанівська виправна колонія (№ 54)" проти позову заперечувала. В обґрунтування своїх заперечень на позов, наданих у відзиві на уточнені позовні вимоги, зазначає, що ознайомившись з доводами та аргументами позивача та її представника, покладених в обґрунтування уточнених позовних вимог, вважає їх безпідставними та помилковими, а уточнений позов, відповідно, таким, що не підлягає задоволенню. Посилання представника позивача, що відсутні правові підстави для розміщення 11 травня 2017 року засудженої ОСОБА_1 в державній установі «Качанівська виправна колонія (№54)» у зв'язку з тим, що документи, які регламентують переміщення засудженої ОСОБА_1 з Харківської установи виконання покарань (№27) до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» надійшли до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» лише 12 травня 2017 року та 15 травня 2017 року, - не відповідають дійсності. Засуджена ОСОБА_1 11 травня 2017 року була прийнята для подальшого відбування покарання в державній установі «Качанівська виправна колонія (№54)» на підставах згідно діючого законодавства. Зазначає, що 23 травня 2017 року засуджена ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника Державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» з направленням документів для перерозподілу до іншої колонії розташованої на території Івано - Франківська, як засуджену, яка має родинні стосунки в Івано - Франківській області (додаток №1). Згідно наряду Міністерства юстиції України №4801/23/31-17 від 27.04.2017 року засудженій ОСОБА_1 було залишено для подальшого відбування покарання у розпорядженні Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Таким чином, до компетенції Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не належить вирішення питання щодо визначення виправної колонії в межах Івано-Франківської області.

Зазначає, що з моменту прибуття до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» по 04 липня 2017 року засуджена ОСОБА_1 приховувала факт, щодо її роботи в правоохоронних органах та суді. Лише після того, як позивач зрозуміла, що переведення її до іншої колонії Івано - Франківської області на підставі родинних стосунків не можливо, засуджена ОСОБА_1 04 липня 2017 року звернулась до начальника державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» із повідомленням про те, що вона працювала в 90-х роках в правоохоронних органах та суді. На підставі отриманої інформації установою були надані запити до правоохоронних органів та суду про підтвердження або спростування інформації відносно засудженої ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_9). Вже після отримання документів засуджена ОСОБА_1 була повністю ізольована від інших засуджених.

Просить суд відмовити засудженій ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 року провадження у справі зупинялось до розгляду та набрання законної сили клопотання захисника позивача ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_1 по справі №641/3317/17 щодо зобов'язання Міністерства юстиції України, Півнично-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарання та пробації Міністерства юстиції України, Державної установи виконання "Качанівська виправна колонія ( № 54)", Державної установи "Харківська установа виконання покарань (№ 27)" до певних дій; зобов'язання Державної установи "Галицька виправна колонія (№128)" до певних дій; залишення засудженої в ДУ "Харківська установа виконання покарань (№27)", що розглядалась в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України Апеляційним судом Харківської області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2018 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, у зв'язку із чим розгляд справи відкладався.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 року задоволено клопотання представника позивача та прийнято до розгляду заяву про долучення до матеріалів справи доповнень до позовної заяви від 06.02.2018 р.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі та зупинено провадження по справі до 10 вересня 2018 року до 14 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року провадження у справі № 820/2155/17 поновлено.

17 жовтня 2018 року через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відвід складу колегії суддів: головуючому судді Шляховій О.М., суддям Бідоньку А.В., Заічко О.В.

Ухвалою суду від 19.10.2018 року провадження у справі зупинялось до вирішення питання про відвід суддям колегії суддів: головуючому судді Шляховій О.М., суддям Бідонько А.В., Заічко О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року по справі № 820/2155/17 у задоволенні заяви позивача про відвід колегії суддів: головуючому судді Шляховій О.М., суддям Бідоньку А.В., Заічко О.В. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської установи виконання покарань №27, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Харківської установи виконання покарань № 54, Міністерства юстиції України про визнання неправомірними рішень та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року провадження у справі № 820/2155/17 за означеним позовом поновлено.

У судове засідання, призначене на 31 жовтня 2018 року, яке проводилось у режимі відеконференції з Державною установою "Київський слідчий ізолятор", присутня позивач ОСОБА_1, її представник - адвокат ОСОБА_21 та представники відповідачів: ДУ «Харківська установа виконання покарань №27», Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, ДУ "Качанівська виправна колонія (№ 54)".

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи заявленого позову, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому, з урахуванням змін, доповнень та виправлень, а також при винесенні рішення врахувати долучений до матеріалів справи висновок за № 126/218-е від 12.10.2018 року науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення і застосування окремих положень кримінально-виконавчого права України, виконаної відповідно до звернення адвоката ОСОБА_1 на підставі законів України «Про наукову і науково-технічну експертизу» та «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», складеному Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького, який надійшов до канцелярії суду 29.10.2018 року.

У судовому засіданні позивачем та її представником заявлене клопотання про розгляд заявленого відводу складу колегії суддів по справі. У якості підстави ОСОБА_1 зазначила причини, які вже були розглянуті під час розгляду заяви про відвід, що надійшли до суду 17 жовтня 2018 року та які були розглянуті судом, про що винесено відповідну ухвалу від 22.10.2018 року.

Судом оголошено технічну перерву для можливості позивачу та її представнику за допомогою засобів електронного зв'язку ознайомитись із ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року.

Після продовження судового засідання розгляд справи здійснювався без представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_21, який покинув приміщення, з якого здійснювався відеоконференцзв'язок з Харківським окружним адміністративним судом.

Суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 39 КАС України, ухвалою без виходу до нарадчої кімнати, залишив заяву ОСОБА_1 про відвід, яка повторно подана з тих самих підстав, без розгляду.

Представники присутніх відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях, відзивах на позов та наданих поясненнях. Просили суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши доводи адміністративного позову, з'ясувавши позиції сторін по справі, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, колегія суду встановила наступні обставини:

Як вбачається за матеріалами справи, позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Чугуїв Харківської області, громадянка України, до арешту мешкала за адресою: АДРЕСА_4, працювала директором юридичної фірми «Стапріус», раніше судима не була. Засуджена: 23.09.2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 27, ч. 2 п.п. 6, 11 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017 року вважається засудженою за ч. 4 ст. 27, ч. 2 п.п. 6, 11 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув'язнення з 02.03.2012 року по 22.03.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі (05 років 21 день).

Рішенням Міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та її переведення Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (протокол № 13 від 29.03.2017 року) ОСОБА_1 визначено відбувати покарання у виправній колонії мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV, із змінами та доповненнями (далі - КВК України), кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Приписами статті 4 КВК України передбачено, що підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Відповідно до ч.4 статті 6 КВК України, засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

За приписами ч. 4 ст. 7 КВК України, правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Частиною 5 ст. 11 КВК України визначено, що виправні колонії мінімального рівня безпеки поділяються на колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання і колонії мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірним та скасування рішення Міністерства юстиції України від 27.04.2017 р. за № 4801/28/31-17 та визнання рішення комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 10.05.2017 (протокол №10) та наряду від 10.05.2017р. за №22-5077 - незаконними у зв'язку із чим скасувати їх в повному обсязі - суд зазначає наступне:

Згідно статті 86 Кримінально-виконавчого кодексу України вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до вимог п.1 розділу І Положення про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 року № 680/5, комісія слідчого ізолятора - колегіальний орган, що утворюється у кожному слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, який визначає рівень безпеки виправної колонії, де засуджена до довічного позбавлення волі та позбавлення волі не певний строк особа відбуватиме покарання згідно з обвинувальним вироком суду.

Міжрегіональна комісія - колегіальний орган, що утворюється в міжрегіональному управлінні, який здійснює направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі, їх переведення для відбування покарання з однієї установи виконання покарань до іншої та розглядає скарги на рішення комісії СІЗО.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 № 343 "Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" ліквідовано Державну пенітенціарну службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної пенітенціарної служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Міжрегіональна комісія, згідно з п.2 розділу II Положення, утворюється керівником міжрегіонального управління у кількості не менше семи осіб.

Відповідно до п.6 розділу IV Положення засідання комісії вважається правомочним, якщо на ньому присутні не менше ніж дві третини ї складу. Рішення комісії приймається простою більшістю голосів присутніх членів комісії з урахуванням висновків її членів. У разі рівного розподілу голосів голос головуючого є вирішальним.

На виконання вищевказаного, наказом Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 14.03.2017 року №57/ОД-17 затверджено Положення та склад комісії державної установи «Харківська установа виконання покарань (№ 27)».

Наказом Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 14.03.2017 року № 60/ОД-17 затверджено Положення та склад Міжрегіональної комісії.

Згідно рішення комісії Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії (протокол № 13 від 29.03.2017 року), засудженій ОСОБА_1, відповідно до вимог статті 18 Кримінально-виконавчого кодексу України, одноголосно визначено відбувати покарання у виправній колонії мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання для жінок вперше засуджених до позбавлення волі.

Відповідно до вказівки Міністерства юстиції України від 05.01.2017 року № 73/23/17/17 особи, які скоїли вбивство на замовлення, направляються для відбування покарання до виправних установ за нарядами Міністерства юстиції України.

Так згідно наряду Міністерства юстиції України № 4801/23/31-17 від 27.04.2017 року засуджену ОСОБА_1 залишено відбувати покарання у розпорядженні Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Як встановлено судовим розглядом, до Міністерства юстиції України 13.04.2017 надійшов запит Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (далі - Північно - Східне МРУ) щодо визначення засудженій ОСОБА_1 виправної колонії для відбування покарання. Відповідно до рішення Міністерства юстиції України від 27.04.2017 №4801/28/31-17 засуджену ОСОБА_1 залишено у розпорядженні Північно - Східного МРУ, а в подальшому згідно з наряду Північно - Східного МРУ від 10.05.2017 № 22-5077 направлено до Качанівської виправної колонії (№ 54) (копія рішення Міністерства юстиції України від 27.04.2017 № 4801/28/31-17 (т. 2 а.с. 127).

Судовим розглядом з'ясовано, що на момент розгляду питання про розподілення засудженої ОСОБА_1 для відбування покарання до Державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» в матеріалах особової справи засудженої (позивача по справі) були відсутні відомості про її роботу в судових органах та органах внутрішніх справ, оскільки в березні 2012 року по прибуттю до Харківської установи виконання покарань (№27) ув'язнена ОСОБА_1 не надавала адміністрації установи відомостей про роботу в судових органах та органах внутрішніх справ, а також підтверджуючих даних про те, що її чоловік постійно проживає на території Івано-Франківської області, позивачкою до установи відбування покарань № 54 надано не було.

Відповідно до частини 1 статті 93 Кримінально- виконавчого кодексу України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній колонії, як правило, у межах адміністративно - територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.

Згідно довідки з особової справи засуджена ОСОБА_1 до арешту мешкала та була зареєстрована у м. Харкові. Її чоловік ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкав за адресою: пров. Лопатинський, 15-А, м. Харків.

Судом встановлено, що підтверджуючих даних про те, що чоловік ОСОБА_1 постійно проживає на території Івано - Франковської області позивачкою надано не було. Матеріали особової справи також не містили інформації про роботу в судових органах та органах внутрішніх справ.

Крім того, лише по прибуттю до Качанівської виправної колонії (№ 54) засуджена ОСОБА_1 вперше поінформувала адміністрацію зазначеної установи, що до засудження працювала у суді та проходила службу в органах внутрішніх справ України. У відповідь на дану заяву були направлені відповідні запити до управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області, Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області та Чугуївського міського суду Харківської області.

Оскільки, як з'ясовано під час судового розгляду, відомостей про роботу в судових органах та органах внутрішніх справ, засуджена ОСОБА_1 станом на момент розгляду питання про розподілення її для відбування покарання- не надавала, отже, наявних підстав для надсилання таких запитів не було. Вони виникли лише після надання ОСОБА_1 у своїй заяві від 04.07.2017 року, тобто вже після її розподілення та прибуття до Качанівської виправної колонії (№ 54).

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що вже після отримання відповідей на запити та підтвердження інформації, що засуджена ОСОБА_1 працювала в суді та є колишнім працівником органів внутрішніх справ, на засіданні Міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення Північно - Східного МРУ від 03.08.2017 прийнято рішення клопотати до Центральної комісії Міністерства юстиції України про переведення засудженої ОСОБА_1 з Качанівської виправної колонії (№ 54) до виправної колонії для уперше засуджених до позбавлення волі на певний строк жінок, які раніше працювали в суді, органах прокуратури, юстиції, та правоохоронних органах (витяг з протоколу № 30 засідання Північно - Східного МРУ (т. 2 а.с.136).

Як встановлено під час розгляду справи, водночас, до Міністерства юстиції України 04.07.2017 надійшов адвокатський запит адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 про переведення її з Качанівської виправної колонії (№54) до Галицької виправної колонії (№ 128) (т. 2 а.с 28).

Дане звернення на виконання ухвали Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26.06.2017 винесено на розгляд Центральної комісії Міністерства юстиції України (далі - Центральна комісія), за результатами розгляду якого 17.08.2017 прийнято рішення відмовити у її переведенні (протокол № 8 т. 2 а.с. 131-134).

Судом з'ясовано, що причиною для відмови було те, що сектор для вперше засуджених до позбавлення волі на певний строк жінок, які раніше працювали в суді, органах прокуратури, юстиції та правоохоронних органах при Галицькій виправній колонії (№ 128) наказом Міністерства юстиції України від 17.07.2017 № 2269/5 ліквідовано та відповідний сектор створено у Мелітопольській установі виконання покарань (№ 144).

У зв'язку із чим, засуджена ОСОБА_1 була переведена з Качанівської виправної колонії (№ 54) до Мелітопольської установи виконання покарань (№ 144) як особа, яка вперше засуджена до позбавлення волі на певний строк та раніше працювала в правоохоронних органах.

Рішенням Міжрегіональної комісії від 10.05.2017 року (протокол № 10) засудженій ОСОБА_1 одноголосно визначено відбувати покарання в межах міжрегіонального управління, а саме в державній установі «Качанівська виправна колонія (№ 54)» (т. 1 а.с.64).

На виконання рішення Міжрегіональної комісії від 10.05.2017 року керівництвом Міжрегіонального управління надано наряд на направлення засудженої ОСОБА_1 до вищевказаної установи за № 22-5077 та з 11.05.2017 року позивач відбувала покарання в державній установі «Качанівська виправна колонія (№ 54)».

Таким чином, твердження позивача про те, що протокол № 10 від 10.05.2017 року є проблемним (підробленим), оскільки у зазначену дату ніяких засідань не проходило - не знайшов свого підтвердження та спростовується наданою відповідачами його копією, та визнається відповідачами по справі.

Отже, позовні вимоги в цій частині є не підтвердженими, та, на погляд суду, такими, що задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання дій адміністрації ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)" щодо незабезпечення ізоляції ОСОБА_1 за період з 09 березня 2012 року по 21 вересня 2017 року - незаконними, а також визнання дій ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)", що виразились в порушенні вимог Закону щодо ізоляції та створення загрози життю та здоров'ю ОСОБА_1 на протязі п'яти років та семи місяців, з 09.03.2012р. по 21.09.2017р. - незаконними судом зазначається наступне:

Судом під час розгляду справи у судовому засіданні від 09 липня 2018 року запитано у позивача стосовно пропущення строків звернення до суду із означеним позовом, оскільки, як зазначається ОСОБА_1 з цієї частини позовних вимог, порушення її прав почалося з березня 2012 року. З наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснень судом з'ясовано, що позивач побоювалась за своє життя та здоров'я, отже можливість її звернення з таким позовом до суду у неї виникла лише після того, як ситуація стала для неї безпечною. Просила колегію суду поновити пропущений нею строк та вважати причини пропущення строку поважними.

Судом прийняті до уваги пояснення позивача щодо пропущення нею строків звернення до суду із означеним позовом та з метою надання позивачу доступу до правосуддя - суд прийшов до висновку вважати такі причини поважними.

До вказаного висновку суд дійшов, серед іншого, використовуючи правові висновки Європейського суду з прав людини у рішенні по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, де вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Golder v.the United Kingdom" від 21.02.1975 p.), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями ( рішення "Guerin v. France" від 29.07.1998 p.) Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розрахувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення "Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.1998 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Іліан проти Туреччини" вказав, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як зазначалось та встановлено під час розгляду справи, прибувши до ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)» в березні 2012 року ув'язнена ОСОБА_1 не надавала адміністрації установи відомостей про роботу в судових органах та органах внутрішніх справ. На момент розгляду питання про розподілення засудженої ОСОБА_1 для відбування покарання до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» в матеріалах особової справи засудженої були відсутні відомості про її роботу в судових органах та органах внутрішніх справ. Зазначену інформацію засуджена ОСОБА_1 надала в свої заяві від 04.07.2017 року, тобто вже після її розподілення та прибуття до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)», проте без підтверджуючих документів (т. 1 а.с. 85).

Як вже зазначалось судом, для з'ясування питання щодо працевлаштування ОСОБА_1 в Чугуївському РВ ГУУМВС України в Харківській області на посаді дізнавача, 06.07.2017 року та 07.07.2017 року адміністрацією державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» були направлені відповідні запити до ГУНП в Харківській області (т.1 а. с. 86), Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області (т.1 а.с. 87) та 07.07.2017 року адміністрацією державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» були направлені відповідні запити до Чугуївського міського суду (т.1 а.с.88).

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1, яка міститься в матеріалах справи, вона працювала на посаді секретаря судових засідань Чугуївського міського народного суду з 20.01.1992 р. по 14.03.1995 р.; 14.03.1995 року звільнена по переводу до Чугуївського РВ УМВС України в Харківській області, де проходила службу в органах внутрішніх справ до 13.08.1996 року (т. 1 а.с. 68-69).

Судом встановлено, що 20.07.2017 року з ГУНП в Харківській області надійшла відповідь, зі змісту якої стало відомо, що громадянка ОСОБА_9 дійсно проходила службу в органах внутрішніх справ з 14.03.1995 по 13.08.1996 року. Для встановлення факту, що громадянка ОСОБА_9 та громадянка ОСОБА_1 є однією особою (в особовій справі документальне підтвердження відсутнє, зазначене відомо лише з її слів), до органів РАГСу 21.07.2017 року направлено відповідний запит (т.1 а.с. 90; 91).

Як встановлено під час судового розгляду справи, 03.08.2017 року до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла відповідь з підтвердженням державної реєстрації шлюбу відносно ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_9), актовий запис про шлюб №2342 від 27.12.1997 року (т.1 а.с. 92).

Отримавши документи, які підтверджують інформацію про те, що засуджена ОСОБА_1 дійсно працювала в суді та правоохоронних органах, міжрегіональним управлінням до Міністерства юстиції України направлено запит на наряд про визначення установи відбування покарання відносно засудженої ОСОБА_1

В подальшому, 18.09.2017 року, згідно наряду Міністерства юстиції України №8954/23/32/17 від 28.08.2017 року, засуджена ОСОБА_1 вибула для відбування покарання до державної установи «Мелітопольська установа виконання покарань (№144).

Крім того, відповідачами під час розгляду справи зазначалось, що до управління надійшов запит Міністерства юстиції України про направлення відповідного пакету документів для винесення на розгляд Центральної комісії питання про переведення засудженої ОСОБА_1 до Галицької виправної колонії (№128). Підставою для ініціювання цього питання стало адвокатське звернення адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України (т. 1 а.с. 209).

14.07.2017року та 24.07.2017 року до Міністерства юстиції України були направлені всі запитувані документи (т.1 а.с. 210-219). 18.09.2017 року згідно наряду Міністерства юстиції України №8954/23/32/17 від 28.08.2017 року засуджена ОСОБА_1 вибула для відбування покарання до державної установи «Мелітопольська установа виконання покарань (№ 144)», в якій на підставі наказу Міністерства юстиції України від 17.07.2017 року №2269/5 з 20 липня 2017 року утворено сектор для вперше засуджених до позбавлення волі жінок, які раніше працювали в суді, в органах прокуратури та правоохоронних органах, після ліквідації його в ДУ «Галицька виправна колонія (№128)» (т. 2 а.с. 32).

У судовому засіданні у якості свідків були опитані в.о. начальника Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» ОСОБА_11 та ст. оперуповноважений ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)» ОСОБА_12, які були присутніми під час затримання ОСОБА_1 та доставлення її до установи виконання покарань.

Свідок ОСОБА_11, який на теперішній час в.о. начальника Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)», повідомив суд про те, що до його функціональних обов'язків входило фіксування усних або письмових заяв. Будь-яких заяв або повідомлень від засудженої ОСОБА_1 до 2017 року про те, що вона є колишнім працівником судових або правоохоронних органів до нього не надходило.

Судом з показань свідка встановлено, що під час затримання ОСОБА_1 у присутності уповноваженої особи власноручно заповнювала відповідну анкету, а також була ознайомлена із наданими їй правами. Свідок повідомив суд про те, що він був обізнаний про те, що ОСОБА_1 притягнута до кримінальної відповідальності вперше. Перебування ОСОБА_1 в одній камері з особами, неодноразово засудженими до позбавлення волі на протязі багатьох років - свідок не підтверджує.

Cвідок ОСОБА_12 зазначила, що працює в установі ДУ «ХУВП № 27» з 2002 року. ОСОБА_1 під час прибуття її до установи, не повідомляла про те, що вона була працівником правоохоронних або судових органів. Засуджена ОСОБА_1 прибула до установи в березні 2012 року. Коли її розподілили та доставили до корпусу № 4, який курується зазначеним свідком, ОСОБА_1 також не повідомляла даних про те, що вона працювала в судових або правоохоронних органах. Засуджена ОСОБА_1 прибула до установи вже з необхідними документами. Свідок ОСОБА_12 також повідомила суду про те, що за родом службової діяльності досить часто спілкувалась із позивачкою, проте до 2017 року цих даних про себе ОСОБА_1 не повідомляла. Про те, що ОСОБА_1 була засуджена вперше ОСОБА_12 була обізнана, оскільки і режим перебування для неї було встановлено саме такий як для осіб, засуджених вперше. Зазначила, що ОСОБА_1 утримувалась у камерах із засудженими та притягнутими до кримінальної відповідальності не вперше - лише під час перебування її в камері, яка використовувалась для осіб, що потребують медичного лікування.

До матеріалів справи ДУ "Київський слідчий ізолятор", де зараз перебуває позивач ОСОБА_1, на запит суду направлені копії матеріалів особової справи на засуджену ОСОБА_1 та зазначено, що в матеріалах особової справи відсутні відомості щодо повідомлення ОСОБА_1 співробітників установи виконання покарань про те, що вона є колишнім працівником судових органів, або колишнім працівником правоохоронних органів (т. 2 а.с. 237).

З наданих матеріалів, а саме: копії протоколу затримання підозрюваної у вчиненні злочину від 02.03.2012 року, складеним прокурором Левченею Г.М., вбачається, що ОСОБА_1 у тому числі, роз'яснені статті 29, 55, 56, 59, 62 та 63 Конституції України (т. 2 а.с. 239). Ознайомлено ОСОБА_1 із переліком статей Конституції України, прав та обов'язків затриманого до протоколу, Положенням про порядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину та Законом України «Про попереднє ув'язнення», про що свідчить її особистий підпис (т. 2 а.с. 241). Складено протокол огляду речей (т. 2 а.с. 242), а також Анкету арештованого (т.2 а.с. 243, 243 зворот), з якої вбачається, що у графі «спеціальність» зроблено запис «юрист», а в графі «рід занять перед арештом» - «юридична діяльність», у графі «сімейний стан» - «розлучена».

Отже, по прибуттю до ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)» в березні 2012 року ув'язнена ОСОБА_1 не надавала адміністрації установи відомостей про роботу в судових органах та органах внутрішніх справ.

На момент розгляду питання про розподілення засудженої ОСОБА_1 для відбування покарання до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» в матеріалах особової справи засудженої були відсутні відомості про її роботу в судових органах та органах внутрішніх справ.

Зазначену інформацію вона надала в своїй заяві від 04.07.2017 року, тобто вже після її розподілення та прибуття до Качанівської виправної колонії (№54), проте без підтверджуючих документів.

Отже, твердження ОСОБА_1, викладені в уточненій позовній заяві, про те, що з 21.05.2017 р. по 04.07.2017 р. її неправомірно утримували «в загальній масі», маючи на увазі інших засуджених осіб, а також те, що її утримували у цей період в порушення вимог законодавства (т. 3 а.с. 72 зворот) спростовуються наданими до справи доказами та не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Щодо уточнених позовних вимог про порушення умов ізоляції ДУ Харківської установою виконання покарань (№27)» судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.03.2012 року по 23.09.2015 року була розміщена у камери відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про попереднє ув'язнення» як особа взята під варту, яку вперше притягнуто до кримінальної відповідальності та у зв'язку із відсутністю відомостей про те, що вона раніше працювала в правоохоронних органах.

Вимогами ст. 8 Закону України від 30.06.1993 № 3352-XII «Про попереднє ув'язнення» (в редакції Закону станом на 09.03.2012 року) передбачалось, що взятих під варту осіб тримають у маломісних або загальних камерах. У виняткових випадках, з метою збереження слідчої таємниці, захисту ув'язнених від можливих посягань на їх життя чи запобігання вчиненню ними нового злочину, або за наявності на те медичних підстав за мотивованою постановою особи, установи, в провадженні яких знаходиться справа, чи начальника установи для попереднього ув'язнення, санкціонованою прокурором, їх можуть тримати в одиночних камерах. Застосування цього заходу до неповнолітніх не допускається, а в разі виникнення загрози їх життю вони переводяться до іншої маломісної або загальної камери.

Осіб, взятих під варту, розміщують у камерах з додержанням таких вимог ізоляції: осіб, яких вперше притягнуто до кримінальної відповідальності, - окремо від осіб, які раніше притягалися до кримінальної відповідальності.

План покамерного розміщення ув'язнених складений з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про попереднє ув'язнення» та Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України (Наказ Міністерства юстиції України №460/5 від 18.03.2013 року) та передбачає розміщення всіх категорій ув'язнених, які фактично знаходяться в установі. У разі відсутності певної категорії ув'язнених в окремий період часу до вищевказаного плану вносяться поточні зміни для розміщення інших категорій ув'язнених. Ув'язнені та засуджені жінки розміщаються виключно в режимному корпусі №4, у відповідності до плану покамерного розміщення. Відповідно до діючих нормативно-правових документів, що регламентують діяльність слідчих ізоляторів, персональний по камерний облік ув'язнених не передбачений.

Як встановлено за матеріалами справи, ОСОБА_1 за час перебування в Харківській установі виконання покарань (№27) трималась в камерах: 403 - з 09.03.12 по 14.03.12; 411 - з 14.03.12 по 28.03.12; 402 - з 28.03.12 по 31.03.12; 411- з 31.03.12 по 24.05.12; 419-з 24.05.12 по 05.06.12; 404-з 05.06.12 по 08.06.12; 419-з 25.06.12 по 06.12.12; 403 - з 06.12.12 по 09.12.12; 412-з 09.12.12 по 09.12.12; 403 - з 09.12.12 по 10.12.12; 419-з 10.12.12 по 21.12.12; 412- з 21.12.12 по 05.03.13; 54-з 05.03.13 по 06.03.13; 54-з 07.03.13 по 12.03.13; 412-з 12.03.13 по 28.02.14 405 - з 28.02.14 по 06.03.14; 412-з 06.03.14 по 11.08.14; 403 - з 11.08.14 по 16.08.14; 412-з 16.08.14 по 17.10.14; 414-з 17.10.14 по 27.10.14; 409-з 27.10.14 по 11.03.15; 403 - з 11.03.15 по 14.03.15; 409-з 14.03.15 по 05.09.15; 403 -3 05.09.15 по 09.09.15; 409-з 09.09.15 по 23.09.15; 402-з 23.09.15 по 23.01.17; 404-з 23.01.17 по 23.01.17; 402-з 23.01.17 по 29.03.17; 412-з 29.03.17 по 11.05.17; 57-з 19.06.17 по 03.07.17 р. (т. 2 а.с. 68 зворот; т. 3 а.с.180).

Між тим, судом встановлено, що 13.03.2012 року до камери де утримувалась ОСОБА_1 була розміщена ОСОБА_13 (особа, яка раніше притягалася до кримінальної відповідальності). Разом вони утримувались одну ніч до 14.03.2012 року. За даним фактом була проведена службова перевірка, винних посадових осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності, порушення усунено. Зазначені обставини підтверджуються наданою до матеріалів справи довідкою (т. 3 а.с. 182) та поясненнями представника Харківської установи виконання покарань № 27, наданими у ході розгляду справи.

Під час розгляду справи судом також встановлено, що в період з 14.03.2012 року по 24.05.2012 року ОСОБА_1 утримувалась в камері з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про попереднє ув'язнення», цих осіб вперше притягнуто до кримінальної відповідальності (т. 3 а.с. 182).

В період з 10.07.2012 року по 06.12.2012 року до камери де утримувалась ОСОБА_1 з особами, що вперше притягнуто до кримінальної відповідальності було розміщено ОСОБА_16 (яка раніше притягалася до кримінальної відповідальності) та в період з 10.12.2012 року по 21.12.2012 року до цієї ж камери було розміщено ОСОБА_17 (яка раніше притягалася до кримінальної відповідальності), про що свідчать надані до матеріалів справи доповнення до відзиву та довідка ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)" (т. 3 а.с. 178-183)

Отже, в порушення вимог ст. 8 Закону України «Про попереднє ув'язнення» утримувались взяті під варту ОСОБА_16 та ОСОБА_17, у зв'язку із чим за даним фактом проведено службову перевірку. Як зазначається представником зазначеної установи, порушення вимог ст. 8 Закону України «Про попереднє ув'язнення» у відношенні ОСОБА_16 та ОСОБА_17 усунено в повному обсязі, винних посадових осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Судом встановлено, що разом із ОСОБА_1 в камері № 412 утримувались ОСОБА_18 та ОСОБА_19. На той період це була камера медичної частини установи. Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про попереднє ув'язнення» порядок розміщення в лікувальних закладах місць попереднього ув'язнення осіб, що перебувають під вартою, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, тобто згідно з діагнозом.

23.09.2015 року ОСОБА_1 була засуджена Червонозаводським районним судом м.Харкова до довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про попереднє ув'язнення» та у зв'язку з відсутністю відомостей про те, що позивач раніше працювала в правоохоронних органах і судах до 23.09.2015 року вона була розміщена у камеру як особа взята під варту, яку вперше притягнуто до кримінальної відповідальності.

З 23.09.2015 року по 29.03.2017 року вона була розміщена у камеру як засуджена до довічного позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017р. вирок стосовно ОСОБА_1 був змінений до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 22.03.2017р. Копія ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017р. щодо ОСОБА_1 надійшла на адресу установи 29.03.2017р. Після 29.03.2017 року ОСОБА_1 була розміщена у камеру відповідно до вимог ст. 8 Закону та у зв'язку з відсутністю відомостей про те, що вона раніше працювала в правоохоронних органах і судах як засуджена, яку вперше притягнуто до кримінальної відповідальності.

Відповідач - ДУ «Харківська установа виконання покарань № 27» вважає, що нетривалі порушення роздільного тримання у місцях попереднього ув'язнення усувались в результаті проведення службової перевірки і притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, та мали малозначний характер.

Суд не погоджується із такою позицією відповідача та вважає, що порушення вимог законодавства, зокрема Закону України «Про попереднє ув'язнення», дійсно мали місце, що підтверджується відповідачем в наданих доповненнях до відзиву (т. 3 а.с. 178-181) та поясненнях, наданих представником зазначеного відповідача у судовому засіданні.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, що виразились в порушенні відповідачем - ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)" вимог чинного законодавства стосовно ізоляції ОСОБА_1 у періоди: з 13.03.2012 по 14.03.2012 року; 10.07.2012 року по 06.12.2012; з 10.12.2012 року по 21.12.2012 року.

Проте, під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження факт цілеспрямованого порушення умов ізоляції ОСОБА_1 з боку ДУ «ХУВП № 27», що створювали загрозу її життю та здоров'ю, починаючи з 2012 року, про що позивач зазначає в уточнених позовних вимогах.

Так, ОСОБА_1, у якості підстави на підтвердження позовних вимог в цій частині зазначає, що при заповненні нею анкети заарештованого у графі «спеціальність» зроблено запис «юрист», а в графі «рід занять перед арештом» - «юридична діяльність».

Позивач вважає, що ці дані співробітниками установи повинні були бути конкретизовані, оскільки повідомлена нею інформація, дає підстави припускати, що особа могла працювати в правоохоронних органах. Але ці дані співробітники ІТУ не з'ясували, що, на думку позивача, є порушенням її прав.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки саме вона не була обмежена у тому, щоб викласти інформацію про себе та свою професійну діяльність більш конкретніше, або у тому обсязі, який вважала за необхідне надати, проте про свою професійну діяльність повідомила лише у тому обсязі, який вважала доцільним повідомити саме на той час.

Судом з'ясовано, що в межах здійснення своїх повноважень державну установу «Харківська установа виконання покарань (№27)» відвідують прокурори відділу з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Харківської області, які мають право у будь - який час за посвідченням, що підтверджує займану посаду, відвідувати місця тримання затриманих, попереднього ув'язнення та опитувати осіб, які перебувають у цих місцях, з метою отримання інформації про умови їх тримання. Відповідачами зазначається, що прокурори відділу з нагляду неодноразово відвідували установу, робили обхід камер, розмовляли з ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 13-14).

Як встановлено судом під час розгляду справи та підтверджено відповідними матеріалами справи, з 2012 по 2013 рік відповідно до журналу обліку пропозицій, заяв, скарг громадян до органів прокуратури ОСОБА_1 подала до органів прокуратури 13 звернень. З 3014 по 2017 рік відповідно до журналу обліку закритої вихідної кореспонденції осіб, які тримаються в державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» до органів прокуратури подала 9 звернень (т. 3 а.с. 4 - 30).

Отже, зазначені обставини спростовують твердження позивача щодо порушення її прав стосовно порушення умов утримання, не можуть вважатись правовою підставою для обґрунтування таких доводів з огляду на те, що ОСОБА_1 закінчивши юридичний ВУЗ, могла ніколи не працювати у судових та правоохоронних органах, та і взагалі юристом. Крім того, відповідно до Закону України «Про попереднє ув'язнення» та Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», роздільне тримання стосується осіб, які працювали в правоохоронних органах або суді, тобто стосується місця роботи цих осіб, а не наявності в них юридичної спеціальності. Також в анкеті заарештованого вона вказала що займалася приватним бізнесом в сфері юридичної діяльності.

Суд вважає безпідставними твердження позивача, що співробітники установи могли б здогадатися, що її професійна діяльність у минулому могла бути пов'язана із правоохоронною діяльністю, оскільки дані функції не входять до повноважень співробітників зазначених установ.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань «Про затвердження нормативно-правових актів з питань тримання і поведінки осіб, узятих під варту, і засуджених у слідчих ізоляторах Державного департаменту України з питань виконання покарань» №192 від 20.09.2000 року, який діяв в період прибуття до установи ОСОБА_1, передбачалось ознайомлення всіх осіб, узятих під варту, і засуджених з вимогами режиму тримання, їх правами і обов'язками. Правилами внутрішнього розпорядку 2000 року не передбачалось ознайомлення під розписку. При прийомі до установи ув'язнені та засуджені інформуються про правила внутрішнього розпорядку та про їхні права і обов'язки в установах виконання покарань. Всі камерні приміщення збірного відділення установи та камери ув'язнених і засуджених забезпечені текстом Правил внутрішнього розпорядку, які розміщені з внутрішньої сторони вхідних дверей.

З огляду на досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 була ознайомлена як з наданими їй правами, так і обов'язками, крім того була обізнана з ними ще як юрист та фахівець в галузі права.

Позивачем були подані три заяви в короткий проміжок часу (04.04.2017 р., 06.04.2017 р., 12.04.2017 р.). Відповідно до Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Статтею 8 Закону передбачено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Оскільки, звернення ОСОБА_1 були повторні, надані в короткий проміжок часу з одного і того ж питання, їй була надана відповідь по всім заданим питанням на одне із звернень.

Крім того, під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що за період тримання під вартою в державній установі «Харківська установа виконання покарань (№ 27)» Міністерства юстиції ОСОБА_1 неодноразово приймалася працівниками відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури області на особистих прийомах, у зв'язку із розглядом чисельних звернень останньої, а також з інших питань. Позивач жодного разу не повідомляла працівників зазначеного відділу прокуратури про створенню загрози її життю або здоров'ю з боку установи виконання покарань, де вона перебувала.

Як вбачається з листа прокуратури Харківської області № 16-813 від 22.06.2018 року в матеріалах наглядового провадження за зверненнями ОСОБА_1 відсутні будь-які відомості про те, що остання повідомляла працівників вищевказаного відділу під час особистих прийомів про роботу в правоохоронних та судових органах до взяття під варту (т. 3 а.с. 32).

Таким чином твердження позивача про те, що в період ізоляції у ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)" створювалась загроза життю та її здоров'ю на протязі п'яти років та семи місяців спростовуються наданими доказами по справі та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання дій ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)" та ДУ "Качанівська виправна колонія (№ 54)" щодо переведення ОСОБА_1 до ДУ "Качанівська виправна колонія (№ 54)" від 11 травня 2017 року - незаконними та визнання дій ДУ "Харківської установи виконання покарань (№ 27)" та ДУ "Качанівська виправна колонія (№ 54)", що виразилися у переміщенні позивача 11.05.2017р. з однієї установи до іншої без виконання попередньої процедури ознайомлення з певними документами та без належних супроводжувальних документів, а також утримання її протягом доби з 11.05.2017р. по 12.05.2017 року без належних документів в установі - незаконними судом зазначається наступне:

Вимогами статті 57 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV (далі - КВК України) визначається порядок направлення засуджених до обмеження волі для відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 57 КВК України (із змінами, відповідно до Закону № 1492-VIII від 07.09.2016), особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно. Уповноважений орган з питань пробації згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Не пізніше трьох діб з дня одержання припису засуджений зобов'язаний виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку.

Уповноважений орган з питань пробації надсилає засудженому виклик, за яким він зобов'язаний з'явитися для вручення припису та ознайомлення з порядком і умовами відбування покарання.

Згідно до ч. 3 статті 57 КВК України, засуджені, яким обмеження волі призначено відповідно до статей 82 і 389 Кримінального кодексу України, направляються виправною колонією чи уповноваженим органом з питань пробації до місця відбування покарання у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

На підставі п. 3 «Положення про центральну, міжрегіональну комісію та комісію слідчого ізолятору з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення» (далі Положення) затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 року № 680/5, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту та обмеження волі, їх переведення з однієї установи виконання покарань до іншої визначається Кримінально-виконавчим кодексом України та цим Положенням.

Відповідно до п. 1 розділу IV, в редакції наказу, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, до установ виконання покарань, їх переведення до іншої установи здійснюються на підставі запиту на наряд щодо направлення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, із слідчих ізоляторів до установ виконання покарань (додаток 1), на підставі якого видається наряд про направлення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, із слідчих ізоляторів до установ виконання покарань (додаток 2).

Пунктом 2 розділу IV цього Положення, наряди видаються підрозділами слідчого ізолятора, міжрегіонального управління, Міністерства юстиції України, які здійснюють контроль за виконанням судових рішень, на підставі рішення комісії СІЗО про визначення рівня безпеки виправної колонії та відповідних рішень міжрегіональних і центральної комісій.

На підставі п. 4 Розділу V вищезазначеного Положення про прийняте комісією рішення уповноваженим органам, установам чи заінтересованим особам надається витяг з протоколу засідання комісії, а засудженому - оголошується під підпис.

На виконання п.7 Розділу V Положення, рішення про переведення було оголошено засудженій ОСОБА_1, з витягу з протоколу №13 від 29 березня 2017 року (т. 1 а.с. 63) вбачається, що позивач відмовилась поставити свій підпис.

Відповідно до діючого законодавства для приймання засудженої ОСОБА_1 до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» були необхідні документи: вирок суду, який набрав законної сили; рішення комісії слідчого ізолятору про визначення рівня безпеки виправної колонії.

Відповідно до розділу II наказу Міністерства юстиції України від 08.06.2012 року №847/5 «Про затвердження Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів» посадові особи підрозділу при прийманні засуджених (осіб, які тримаються під вартою) до установи зобов'язані:

Прийняти від представника конвойного підрозділу особові справи та попутний список на засуджених (осіб, які тримаються під вартою), які перемішаються під вартою (конвоюються) (далі - попутний список), перевірити наявність на попутному списку підпису представника конвойного підрозділу, який здійснював переміщення під вартою (конвоювання) засуджених (осіб, які тримаються під вартою) (п.п. 2.1.1 п. 2.1); Звірити кількість прибулих засуджених (осіб, які тримаються під вартою) з кількістю, зазначеною в попутному списку, та перевірити наявність їх особових справ (п.п.2.1.2. п. 2.1); Встановити належність кожної особової справи конкретному засудженому (особі, яка тримається під вартою) шляхом опитування цього засудженого (особи, яка тримається під вартою) та зіставлення його відповідей з анкетними та іншими відомостями, які зазначаються в особовій справі, за фотокарткою, особистими прикметами, а в разі потреби - за дактилоскопічною картою. Після цього поставити в попутному списку свій підпис про прийняття особових справ засуджених (осіб, які тримаються під вартою) (п.п. 2.1.3. п. 2.1). Відомості про кожного засудженого (особу, яка тримається під вартою), прийнятого до установи, занести до журналу обліку переміщення засуджених (осіб, які тримаються під вартою) та реєстрації їх особових справ (п.п. 2.1.4 п. 2.1).

Приписами ч. 2 ст. 93 КВК України передбачено, що переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Судом встановлено, що згідно наряду Міністерства юстиції України №4801/23/31-17 від 27.04.2017 року засуджену ОСОБА_1 залишено у розпорядженні Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Рішенням міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та її переведення Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (протокол № 10 від 10.05.2017 року) засудженій ОСОБА_1 визначено відбувати покарання в державній установі «Качанівська виправна колонія (№54)».

Отже, з 11.05.2017 року позивач відбувала покарання в державній установі «Качанівська виправна колонія (№ 54)» згідно наряду Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції № 22-5077 від 10.05.2017 року.

Відповідно посилань позивача та його представника про направлення та прийняття засудженої ОСОБА_1 до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» без виконання попередньої процедури ознайомлення з певними документами та без належних супроводжувальних документів судовим розглядом встановлено, що засуджена ОСОБА_1 прибула до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» як засуджена, яка вперше засуджена до позбавлення волі на певний строк.

Рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» (протокол № 13 від 29.03.2017 року) засудженій ОСОБА_1 визначено відбувати покарання у виправній колонії мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання.

Отже, засуджена ОСОБА_1 11 травня 2017 року була прийнята для подальшого відбування покарання в Державній установі «Качанівська виправна колонія (№54)» на підставах згідно діючого законодавства. Доказів на зворотне матеріалами справи не підтверджено, у судовому засіданні позивачем та його представником будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів - не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що засуджена ОСОБА_1 11 травня 2017 року була прийнята для подальшого відбування покарання в державній установі «Качанівська виправна колонія (№54)» на підставах згідно діючого законодавства.

На підставі зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо тверджень позивача стосовно того, що вона не була ознайомлена з документами щодо її етапування до місця відбування покарання, судом встановлені наступні обставини

29.03.2017 року рішенням комісії Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії (протокол №13) засудженій ОСОБА_1, 1973 року народження, визначено вид колонії: виправна колонія мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання для жінок, вперше засуджених до позбавлення волі.

29.03.2017 року ОСОБА_1 була ознайомлена з витягом з протоколу №13 від 29.03.2017 року, але від підпису відмовилась, про що було складено акт про відмову отримувати кореспонденцію і долучено до матеріалів її особової справи (т.1 а.с. 107).

Як зазначає відповідач - ДУ «Харківська установа виконання покарань № 27», в особовій справі позивача - ОСОБА_1 відомості про те, що вона раніше працювала в суді та правоохоронних органах - були відсутні. Особисто засуджена такі відомості про себе адміністрацію установи також не повідомляла. Рішення комісії винесено відповідно до вимог наказу № 680/5.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була подана заява до адміністрації Державної установи «Качанівська виправна колонія №54» лише 04.07.2017 року, яка міститься в матеріалах особової справи ОСОБА_1, в якій вона повідомляє, що працювала в органах внутрішніх справ та в суді. Отже, в матеріалах особової справи до 04.07.2017 року взагалі була відсутня інформація, щодо її працевлаштування в суді, органах прокуратури, юстиції та правоохоронних органах.

Отже, відповідно до акту про відмову отримувати кореспонденцію, що міститься в матеріалах особової справи ОСОБА_1, позивач, була ознайомлена з витягом з протоколу №13 від 29.03.2017 року комісії Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)», але від підпису відмовилась.

11.05.2017 року на адресу установи надійшов наряд на етапування ОСОБА_1 до Качанівської виправної колонії (№54), згідно якому вона була направлена до зазначеної установи цього ж дня плановим етапом у відповідності до вимог кримінально-виконавчого кодексу України.

3 витягом з протоколу №10 від 10.05.2017 року міжрегіональної комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацїї Міністерства юстиції позивач була ознайомлена під підпис та не була позбавлена права на оскарження цього рішення.

Суд зазначає, що оскарження рішення комісії з розподілу (протягом місяця з моменту оголошення) не зупиняє виконання вироку суду.

Згідно ст. 87 Кримінально- виконавчого кодексу України засуджені, вирок стосовно яких набрав законної сили, направляються для відбування покарання.

Розподіл осіб до вправних установ, які засуджені за злочини, передбачені п. 11 ст. 115 Кримінального кодексу України (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене на замовлення) здійснюється виключно за письмовим розпорядженням Міністерством юстиції України.

18.09.2017 року згідно наряду Міністерства юстиції України № 8954/23/32/17 від 28.08.2017 року засуджена ОСОБА_1 вибула для відбування покарання до державної установи «Мелітопольська установа виконання покарань (№ 144)», в якій на підставі наказу Міністерства юстиції України від 17.07.2017 року № 2269/5 з 20 липня 2017 року утворено сектор для вперше засуджених до позбавлення волі жінок, які раніше працювали в суді, в органах прокуратури та правоохоронних органах, після ліквідації його в ДУ «Галицька виправна колонія (№128)».

Листом ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань (№144) від 19.01.2018 р. №12/2-45, який надійшов до суду 12.01.2018 року, повідомлено що засуджена ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Чугуїв, Харківської області, прибула до установи 04 жовтня 2017 року (т. 2 а.с. 12).

Щодо тверджень позивача на те, що їй була надана неповна відповідь від 14.04.2017 року № 12/12-8174 на заяву про направлення її до виправної колонії Івано-Франківської області за місцем проживання її чоловіка, то в матеріалах її особової справи на момент звернення, а саме: у квітні 2017 року, були відсутні документи, які підтверджували, що її чоловік - ОСОБА_10, дійсно проживає в Івано- Франківській області. Відповідно до угоди про надання правової допомоги від 29.12.2016 року, що міститься в матеріалах особової справи ОСОБА_1, він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на її заяву були надані відповіді на всі поставлені запитання в повному обсязі (т.1 а.с. 196).

Щодо визнання дій адміністрації Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» щодо незабезпечення її ізоляції за період з 2 березня 2012 року по 11 травня 2017 року незаконними, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки, наданою начальником відділу по контролю за виконанням судових рішень установи ОСОБА_20, ОСОБА_1 утримувалась в установі: з 09.03.2012 року по 11.05.2017 року; з 19.06.2017 року по 03.07.2017 року.

Осіб, взятих під варту, розміщують у камерах з додержанням вимог ізоляції передбачених статтею 8 Закону України «Про попереднє ув'язнення».

ОСОБА_1 23.09.2015 року була засуджена Червонозаводським районним судом м.Харкова до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про попереднє ув'язнення» та у зв'язку з відсутністю відомостей про те, що позивач раніше працювала в правоохоронних органах і судах до 23.09.2015 року вона була розміщена у камеру як особа взята під варту, яку вперше притягнуто до кримінальної відповідальності. З 23.09.2015 року по 29.03.2017 року вона була розміщена у камеру як засуджена до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017р. вирок стосовно ОСОБА_1 був змінений до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 22.03.2017р. Копія ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017р. щодо ОСОБА_1 надійшла на адресу установи 29.03.2017р.

Після 29.03,2017 року ОСОБА_1 була розміщена у камеру відповідно до ст. 8 Закону та у зв'язку з відсутністю відомостей про те, що вона раніше працювала в правоохоронних органах і судах як засуджена, яку вперше притягнуто до кримінальної відповідальності.

Отже, оскільки у відповідача - ДУ «Харківської установи виконання покарань (№27)- були відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 раніше працювала в правоохоронних органах і судах, суд приходить до висновку, що забезпечення ізоляції стосовно неї було законним.

Таким чином, оскільки на момент визначення рівня безпеки комісією Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» в матеріалах особової справи ОСОБА_1 були відсутні відомості про те, що вона працювала в правоохоронних органах або судах, рішення комісії Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» та міжрегіональної комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції суд вважає правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 17.1. Європейських пенітенціарних правил Рекомендація N R (2006) 2 Комітету Міністрів держав-учасниць, по можливості, ув'язнені повинні направлятися для відбуття покарання в пенітенціарні установи, розташовані поблизу від міста проживання або місць соціальної реабілітації.

При розподілі варто враховувати вимоги, пов'язані із продовженням кримінального розслідування та забезпеченням безпеки, а також потребу створення відповідного режиму для всіх ув'язнених.

По можливості, варто узгоджувати з ув'язненим первісно призначене для нього місце відбуття покарання та будь-які наступні переведення з однієї пенітенціарної установи до іншої.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Вінтман проти України (Vintman v. Ukraine, № 28403/05) зазначено, що засуджені до позбавлення волі мають "надалі користуватись основоположними правами та свободами, гарантованими Конвенцією, окрім права на свободу". Отже, не постає питання, що засудженого до позбавлення волі може бути позбавлено усіх прав за статтею 8 Конвенції тільки тому, що він має статус особи, яку за вироком суду було позбавлено волі. У своїй практиці Суд також визнав, що Конвенція не надає засудженим до позбавлення волі права обирати місце відбування покарання, а той факт, що засуджені відокремлені від своїх родин та перебувають на певній відстані від них, є неминучим наслідком позбавлення їх волі. Однак поміщення засудженого до колонії, розташованої на такій відстані від місця проживання його родини, що дуже ускладнює або навіть унеможливлює побачення, може за певних обставин становити втручання у сімейне життя, оскільки можливість для членів родини відвідувати засудженого є надзвичайно важливою для підтримання сімейного життя.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

При цьому, колегією суддів береться до уваги і той факт, що позивач у своїй позовній заяві не зазначає, які саме норми законодавства порушені суб'єктами владних повноважень при прийнятті оскаржуваних позивачем рішень.

Суд також не може при прийнятті рішення керуватись висновком за № 126/218-е від 12.10.2018 року науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення і застосування окремих положень кримінально-виконавчого права України, виконаної відповідно до звернення адвоката ОСОБА_1 на підставі законів України «Про наукову і науково-технічну експертизу» та «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», складеному Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького, оскільки він не має сили закону.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, позивачем при зверненні до суду не понесено судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду, тому суд питання щодо їх повернення не вирішує .

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Харківська установа виконання покарань № 27», Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, Державної установи "Качанівська виправна колонія (№ 54)" про визнання неправомірними рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Державної установи "Харківська установа виконання покарань (№ 27)", якими порушено вимоги Закону України "Про попереднє ув'язнення", що виразились в порушенні умов утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 13.03.2012 по 14.03.2012 року; 10.07.2012 року по 06.12.2012; з 10.12.2012 року по 21.12.2012 року - незаконними.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Шляхова О.М.

Судді Бідонько А.В.

Заічко О.В