Справа № 496/3916/16-а     
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/3916/16-а
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Савулій В.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Служби автомобільних доріг в Одеській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та нечинним Рішення №62 від 17.06.2011р. в частині Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 села с.В.Дальник, вул.Тираспільська,48-а, з моменту його прийняття з 17.06.2011р.; визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданого громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого 15.08.2012р. за №04462 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, з моменту його реєстрації з 15.08.2012р.,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1, у якому позивач, з урахуванням уточнень (від 05.09.2017р. вхід.№13725), просить суд визнати протиправним та нечинним Рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області 7 сесії 6 скликання №62 від 17.06.2011р. в частині Про передачу земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_2 села с.В.Дальник, вул.Тираспільська,48-а, з моменту його прийняття з 17.06.2011р.; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданий громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, зареєстрований 15.08.2012р. за №04462 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, з моменту його реєстрації з 15.08.2012р.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.11.2016року, відповідно до положень ст.ст.107, 110, 111, 114, 160 КАС України, було відкрито провадження по справі №496/3916/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Служби автомобільних доріг в Одеській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та нечинним Рішення №62 від 17.06.2011р. в частині Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 села с.В.Дальник, вул.Тираспільська,48-а, з моменту його прийняття з 17.06.2011р.; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданого громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого 15.08.2012р. за №04462 в Книзі записів реєстраціїдержавних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, з моменту його реєстрації з 15.08.2012р. Водночас, з урахуванням набуття 15.12.2017р. чинності Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147-VIII від 03.10.2017р., котрим положення КАС України викладено в новій редакції, Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2018року вказану справу передано до Одеського окружного адміністративного суду за підсудністю, відповідно до ст.29 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.07.2018р. прийнято до свого провадження справу №496/3916/16-а за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Служби автомобільних доріг в Одеській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та нечинним Рішення №62 від 17.06.2011р. в частині Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 села с.В.Дальник, вул.Тираспільська,48-а, з моменту його прийняття з 17.06.2011р.; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданого громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого 15.08.2012р. за №04462 в Книзі записів реєстраціїдержавних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, з моменту його реєстрації з 15.08.2012р.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, за результатами розгляду заяви гр.ОСОБА_2 про передачу земельної ділянки безкоштовно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: с.В.Дальник, Біляївського району Одеської області по вул.Тираспільській,48-а, на території Великодальницької сільської ради, 17.06.2011р. Великодальницькою сільською радою прийнято Рішення «Про передачу земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_2 села с.В.Дальник, вул.Тираспільська,48-а» №62, яким вирішено передати гр.ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що раніше знаходились у користуванні, площею 0,055га, за адресою: с.В.Дальник, Біляївського району Одеської області по вул.Тираспільській,48-а, на території Великодальницької сільської ради. Видати гр.ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Судом зясовано, що на виконання Рішення Великодальницької сільської ради «Про передачу земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_2 села с.В.Дальник, вул.Тираспільська,48-а» №62 від 17.06.2011р., ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, з урахуванням якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 0,055га., котра розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Отже, органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Зі змісту ч. 2 ст.144 Конституції України, та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб в судовому порядку.

В п.п. 4.1, 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційним Судом України зазначено, що системний аналіз положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Однак, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальних характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово. При цьому ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання.

Означена позиція викладена Верховим Судом України у Постанові 06.10.2015р. по справі за позовом Заступника прокурора м.Києва до Київської міської ради, треті особи: Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроофісбуд» про скасування рішення.

Таким чином, з урахуванням наведеного, Рішення Великодальницької сільської ради «Про передачу земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_2 села с.В.Дальник, вул.Тираспільська,48-а» №62 від 17.06.2011р. не може бути предметом оскарження, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, так як означене рішення органу місцевого самоврядування є ненормативним актом, що застосовується одноразово, та після реалізації вичерпало свою дію фактом його виконання, адже з урахуванням його прийняття виникли правовідносини, повязані з реалізацією відповідних прав, та охоронюваних законом інтересів, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданий громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, зареєстрований 15.08.2012р. за №04462 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею.

Також, судом встановлено, що позивач, у тому числі, просить суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданий громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, зареєстрований 15.08.2012р. за №04462 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, з моменту його реєстрації з 15.08.2012р.

Зокрема, судом зясовано, що на підставі оскаржуваного Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302 у третьої особи ОСОБА_2 виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Конституційного Суду України №19-рп/2011 від 14 грудня 2011року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини), зазначено, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №№ 29458/04, 29465/04), зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії заява № 7360/76].

У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?в;…&? ; фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до положень ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Згідно з ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою ст.15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст.17) або ГПК України (ст.ст.1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.

Водночас, виходячи із системного аналізу положень статті 2 Цивільного процесуального кодексу України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної (юридичної) особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного законодавства.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що в межах спірних правовідносин між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір щодо земельної ділянки площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, котра, згідно оскаржуваного Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, є правом власності ОСОБА_2

Згідно з частинами 1, 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Водночас, правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею врегульовано, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Так, згідно з частинами 2, 3 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на мент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можливо розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено вище, оскаржуваний ненормативний акт органу місцевого самоврядування вичерпав свою дію з огляду на його реалізацію, у звязку з чим виник спір про цивільне право, і подальше оспорювання права власності на спірну земельну ділянку не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на земельні ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 21 березня 2018року у справі №184/2470/13.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що предметом спору у даній справі є правовідносини щодо земельної ділянки площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, котра, згідно оскаржуваного Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, є правом власності ОСОБА_2, а відтак, спір щодо визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданого громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, зареєстрований 15.08.2012р. за №04462 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, з моменту його реєстрації з 15.08.2012р., не пов'язаний із захистом прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що відповідно виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, беручи до уваги наведене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі №496/3916/16-а за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Служби автомобільних доріг в Одеській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та нечинним Рішення №62 від 17.06.2011р. в частині Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 села с.В.Дальник, вул.Тираспільська,48-а, з моменту його прийняття з 17.06.2011р.; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданого громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого 15.08.2012р. за №04462 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, з моменту його реєстрації з 15.08.2012р., відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.238, ст.ст.243,248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №496/3916/16-а за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Служби автомобільних доріг в Одеській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та нечинним Рішення №62 від 17.06.2011р. в частині Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 села с.В.Дальник, вул.Тираспільська,48-а, з моменту його прийняття з 17.06.2011р.; визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданого громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого 15.08.2012р. за №04462 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, з моменту його реєстрації з 15.08.2012р.

2. Розяснити позивачеві, що спір в частині щодо оскарження Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №781302, виданого громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0550га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Тираспільська,48-а підлягає розгляду в межах положень Цивільного законодавства України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Пятого апеляційного адміністративного суду у строки визначені статтею 295 КАС України.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст ухвали складено та підписано судом «13» листопада 2018року.

Суддя Харченко Ю.В.

.