Справа № 820/17352/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2018 року

м. Київ

справа №820/17352/14

касаційне провадження №К/9901/8561/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 (суддя Полях Н.А.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 (головуючий суддя - Дюкарєва С.В., судді: Жигилій С.П., Перцова Т.С.) у справі № 820/17352/14 за позовом Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області до Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

Дергачівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області звернулась до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Івашківський спиртзавод», в якому просила стягнути з усіх відкритих банківських рахунків відповідача грошові кошти в розмірі 1025984,00 грн. у рахунок погашення податкового боргу.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 28.10.2014 адміністративний позов задовольнив частково. Стягнув з усіх відкритих у банках рахунків відповідача грошові кошти в розмірі 1011072,00 грн. у рахунок погашення його податкового боргу. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.12.2014 залишив постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 без змін.

Дергачівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме: пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, зазначає, що на момент сплати відповідачем 14912,00 грн. акцизного податку відповідно до облікової картки Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» була наявна заборгованість в розмірі 348213,66 грн., в рахунок погашення якої і була зарахована спірна сума.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заборгованість відповідача з акцизного податку в сумі 14912,00 грн. виникла на підставі самостійно визначеної в поданій податковій декларації від 19.10.2011 № суми в розмірі 14742,00 грн., а також нарахованого згідно з податковим повідомленням-рішенням від 24.01.2013 № штрафу в сумі 170,00 грн.

На підтвердження сплати зазначеної заборгованості Державним підприємством «Івашківський спиртзавод» долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень від 21.09.2011 № 1971 та від 25.01.2013 № 2858.

Утім, органом доходів і зборів кошти, сплачені за вищезазначеними платіжними дорученнями, зараховано в рахунок погашення податкового боргу з акцизного податку в сумі 348213,66 грн., який виник у грудні 2005 року.

Відповідно до підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) погашенням податкового боргу є зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Водночас згідно з пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, незалежно від визначеного платником податку в платіжному дорученні реквізиту «Призначення платежу», у разі наявності в нього податкового боргу, сума такого платежу у розмірі податкового боргу зараховується на погашення цього боргу в порядку черговості його виникнення.

Як з'ясовано судами за наслідками дослідження облікової картки платника Державного підприємства «Івашківський спиртзавод», станом на 01.01.2011 за ним обліковувалась недоїмка в розмірі 345317,00 грн., в зв'язку з чим суми, сплачені згідно з платіжними дорученнями від 21.09.2011 № 1971 та від 25.01.2013 № 2858, зараховано позивачем у рахунок погашення зазначеного податкового боргу.

В той же час, ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.03.2006 у справі № Б-19/30-06 порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.04.2006 введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна боржника ОСОБА_1. В офіційному віснику «Урядовий кур'єр» від 28.04.2006 № 78-79 опубліковано оголошення щодо порушення справи про банкрутство боржника-відповідача.

Згідно з абзацом двадцять четвертим статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (в редакції, чинній на час порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (в редакції, чинній на час порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів. Дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховуються неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, якщо податкові зобов'язання набули статусу угоджених до дня порушення провадження у справі про банкрутство та до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, такі зобов'язання є конкурсними, а не поточними.

Згідно з листом Золочівського відділення Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 07.12.2006 № 66319-013-386 сума конкурсної заборгованості, яка увійшла до реєстру вимог кредиторів Державного підприємства «Івашківський спиртзавод», складає 3787147,00 грн. Заборгованість з акцизного збору до цієї суми не увійшла.

За правилами частини другої статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (в редакції, чинній на час порушення провадження у справі про банкрутство) вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

З огляду на викладене, висновок судових інстанцій про те, що сума податкової заборгованості відповідача в розмірі 345317,00 грн., яка виникла до відкриття провадження у справі про банкрутство, є конкурсною та відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (в редакції, чинній на час порушення провадження у справі про банкрутство) - погашеною, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. Відтак, зарахування позивачем сум, сплачених згідно з платіжними дорученнями від 21.09.2011 № 1971 та від 25.01.2013 № 2858, у рахунок її погашення є безпідставним.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

У частині задоволення позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 у справі № 820/17352/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

З оригіналом згідно:

Помічник судді А.С. Василевська