Справа № 804/620/18
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2018 р. справа № 804/620/18
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2-3).
У судове засідання 05.09.2018 року прибули представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року у задоволенні клопотання представника Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі територіального органу - департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області щодо закриття провадження у адміністративній справі, з підстав пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України - відмовлено.
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у письмовому клопотанні про закриття провадження у справі (а.с. 69-70). У судовому засіданні проти розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с. 95-96). У судовому засіданні представником третьої особи подано письмове клопотання про розгляд адміністративної справи без її участі, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Керуючись приписами статей 194, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2008 року право власності було зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом № 21158623 (а.с. 21).
Так, 04 грудня 2013 року ТОВ «ЮНІС-СТАР» зареєстровано право власності на споруди № l - 2 після їх відновлення, у зв'язку із чим збільшилася загальна площа об'єкту нерухомого майна до 1148 кв.м. (а.с. 22).
Відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», та іншими нормативно-правовими актами.
Державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затверджене Постановою КМУ № 294 від 09.07.2014 року визначає завдання, які покладені на неї, відповідно до яких реєструються повідомлення та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації та у визначених законодавством випадках повертає такі декларації.
Згідно із частиною 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, яка була чинна станом на грудень 2014 року), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта бо експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Частиною 4 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.
Відповідно до частини 6 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об'єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.
Разом з тим, частиною 5 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру: подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.
Таким чином, протягом визначених 10 робочих днів орган державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язаний був здійснити перевірку повноти поданих документів та достовірність зазначених в декларації відомостей.
Єдиною підставою для повернення відповідачем декларації про готовність об'єкта до експлуатації замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю в частині 6 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зазначено подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.
Також, згідно із пунктом 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які не є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом відповідно до статті 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовнику (його уповноваженій особі) протягом одного робочого дня з дня такого виявлення.
Абзацом 7 та 8 пункту 22 наведеного Порядку визначено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у зареєстрованій декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без затвердженого в установленому порядку проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.
Аналіз вищевказаних положень чинного законодавства свідчить, що підставою для скасування декларації визначено такі підстави, зокрема, як виявлення недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації.
Відповідно до приписів частини 2, 3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Також, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Аналогічне визначення поняття «замовник» міститься у статті 1 Закону України «Про архітектурну діяльність», якою визначено, що замовник - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку, подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об'єкта містобудування.
Розділом 1 затвердженої форми декларації передбачено зазначення інформації про замовника, в розділі 2 - про керівника замовника-юридичної особи.
Отже, враховуючи, що у третьої особи було відсутнє право на подачу декларації, а зазначені у розділах 1, 2 декларації відомості є недостовірними, означає, що ТОВ фірма «ВАЛСЕМ» не отримувала будь-яких дозвільних документів на початок нового будівництва вищезазначеного торговельного комплексу - на сайті ДАБІ відсутня Декларація про початок будівельних робіт або інші дозвільні документи.
Таким чином, ТОВ фірма «ВАЛСЕМ» не мала статусу замовника або забудовника та права на подачу декларації про готовність об'єкта до експлуатації.
Проте, відповідно до приписів статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Таким чином, з дати відчуження торговельного комплексу до ТОВ «ЮНІС-СТАР», як до покупця нерухомого майна, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, на дату подачі декларації позивач мав чинний договір оренди земельної ділянки, а не третя особа, як зазначено у декларації.
Відомості про наявність нового землекористувача перебували у вільному доступі, відповідач мав можливість відповідно до вимог чинного законодавства здійснити перевірку, але не здійснив.
Таким чином, розділ 11-1 декларації про готовність об'єкта до експлуатації містить недостовірні відомості щодо наявності у замовника чинного договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІС-СТАР" - задовольнити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду у розмірі 1762,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 240 від 18.01.2018 року, наявним в матеріалах справи (а.с. 4).
Отже, судовий збір у сумі 1762,00 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський