Справа № 826/22972/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року

Київ

справа №826/22972/15

адміністративне провадження №К/9901/4442/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

ТОВ «ІТ-Інтегратор» подало до суду позов, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.09.2015 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 179 736,25 грн, у тому числі в сумі 143 789,00 грн за основним платежем та в сумі 35 947,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій суперечать нормам матеріального права та не відповідають фактичним обставинам справи. Господарські операції фактично здійснені, підтверджені належними первинними документами.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 07.08.2017 позов задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 24.09.2015 № .

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.10.2017 залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2017.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що господарські операції з придбання позивачем товарів у ТОВ «Ітерація», ТОВ «УТТК», ТОВ «КМС», ТОВ «ДССЛ Україна» є реальними, підтверджуються первинними документами. Контролюючий орган не досліджував самі господарські операції. Стан податкового обліку контрагентів не впливає на податкові зобов'язання позивача.

ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права: пункт 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, статті 7, 9, 11, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 15.01.2018 відкрив провадження за касаційною скаргою, ухвалою від 05.11.2018 призначив попередній розгляд справи на 06.11.2018.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 24.09.2015 № грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 143 789,00 грн за основним платежем та в сумі 35 947,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті позапланової виїзної перевірки від 20.08.2015 № 3414/26-56-22-02-03/31091208, про порушення вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України. Порушення полягали у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту податок на додану вартість в загальній сумі 143 789,00 грн за звітні періоди: січень, 2015 року, березень 2015 року та квітень 2015 року за господарськими операціями з придбання товарів у ТОВ «Ітерація», ТОВ «УТТК», ТОВ «КМС», ТОВ «ДССЛ Україна».

Контролюючий орган вважає, що: реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Ітерація», ТОВ «КМС» та ТОВ «ДССЛ Україна не підтверджується з огляду на те, що контролюючий орган не зміг встановити походження товару у ланцюгу його поставки; реальність господарських операцій позивача з ТОВ «УТТК» не підтверджується з огляду на наявну інформацію про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки у зв'язку з відсутністю ТОВ «УТТК» за місцезнаходженням.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

У пункті 198.3 статті 198 цього Кодексу визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 зазначеного Кодексу платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках, обов'язкові реквізити, визначені в цій нормі.

Аналіз вказаних норм законів дає підстави для висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків в результаті придбання товарів/послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання товарів/послуг у постачальника повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції. Податковий кредит з податку на додану вартість має бути обов'язково також підтверджений податковою накладною, виданою платником податку на додану вартість та зареєстрованою цим платником в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суди попередніх інстанцій не встановили жодного з порушень зазначених норм закону, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту. Суди

дослідили копії первинних документів, складених щодо господарських операцій: рахунків-фактур, видаткових накладних, виписок з банківських рахунків, товарно-транспортних накладних, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, наказів про прийняття на роботу водіїв, договору оренди нежилої будівлі - виробничого комплексу, та за результатами їх оцінки дійшли висновків про підтвердження ними реального вчинення господарських операцій, використання позивачем придбаного товару в господарській діяльності.

Щодо висновку контролюючого органу про нереальне вчинення господарських операцій позивача з контрагентами, який обґрунтовується тільки інформацією про неможливість проведення перевірки контрагента через відсутність його за місцезнаходженням та невстановлення контролюючим органом походження товару, то такі обґрунтування є недостатніми за відсутності аналізу самих господарських операцій платника податків з безпосередніми постачальниками та первинних документів.

Суд касаційної інстанції вважає, що суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є ідентичними доводам, якими контролюючий орган обґрунтовував свою позицію щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в судах попередніх інстанцій, та є такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду