Справа № 814/1784/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

13 листопада 2018 року

справа №814/1784/16

адміністративне провадження №К/9901/30427/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у складі судді Марича Є.В. та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів Градовського Ю.М., Кравченка К.В., Лук'янчук О.В. у справі №814/1784/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Миколаївської митниці ДФС (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 20 липня 2016 року №504010000/2016/000008/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 20 липня 2016 року №504010000/2016/00028, зобов'язати відповідача прийняти висновок про повернення надмірно сплачених податку на додану вартість та ввізного мита.

В обґрунтування позову зазначає, що приймаючи спірні рішення, митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної ним за ціною контракту митної вартості товарів, а також необґрунтовано застосував другорядний метод її визначення у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору. В частині позовних вимог про зобов'язання митного органу надати органу казначейства висновок про повернення надміру сплачених сум митних платежів посилається на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 12 квітня 2016 року №813/7851/13-а.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 20 липня 2016 року №504010000/2016/000008/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 20 липня 2016 року №504010000/2016/00028. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року скасовано судове рішення суду першої інстанції в частині відмови у зобов'язанні відповідача прийняти висновок про повернення надмірно сплачених податку на додану вартість та ввізного мита, в цій частині прийнято нове рішення про задоволення позову, зобов'язано митний орган прийняти висновок про повернення Товариству з Державного бюджету України суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 1 989 957,49 грн. та ввізного мита у розмірі 518 709,3 грн. і подати його для виконання Головному Управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування спірних рішень відповідача, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності митним органом складу правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, а відтак, протиправності винесених спірних актів індивідуальної дії.

Щодо решти позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з правової позиції Верховного Суду України, викладеній в його постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 (щодо відсутності спору про право на повернення платежів з бюджету як умови для застосування Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618).

Суд першої інстанції в цій частині позовних вимог виходив з передчасності їх заявлення до набрання законної сили судовим рішенням про скасування рішення про коригування митної вартості.

У квітні 2017 року митним органом подана касаційна скарга на судові рішення судів попередніх інстанцій, 24 травня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя Горбатюк С.А.) відкрито касаційне провадження, витребувано справу №814/1784/16 з суду першої інстанції.

28 лютого 2018 року справу №814/1784/16 передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме положень статей 52, 54, 57, 58 Митного кодексу України, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Наводить доводи, викладені раніше у запереченнях на позов та в апеляційній скарзі. Скаржник обґрунтовує, що судами попередніх інстанцій не враховано, що декларантом не надано всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору, а надані документи містять розбіжності, які, на думку митного органу, не дозволяють перевірити правильність складових митної вартості товару.

В частині позовних вимог про зобов'язання скласти і направити органу казначейства висновок про повернення надміру сплачених митних платежів відповідач погоджується з мотивами суду першої інстанції.

Заперечення Товариства на касаційну скаргу митного органу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судове рішення суду апеляційної інстанції частково не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

20 липня 2016 року позивачем шляхом подання митної декларації №504010000/2016/001540 (ціна товару 136 969,90 доларів США) заявлено до декларування 512,037 т соди каустичної (гідроксиду натрію), поставленої Товариству на виконання умов зовнішньоекономічного контракту №RF/RD/01-16/15-517 від 03 грудня 2015 року між позивачем та АТ "Единая торговая компания" (Російська Федерація) на орієнтовну загальну суму 20 000 000,00 доларів США.

Товар поставляється на умовах СРТ ст. Жовтнева Одеської залізниці згідно Інкотермс-2010.

Відповідно до специфікації №5 до зазначеного контракту від 24 червня 2016 року сторони домовились про поставку 4000 т +/- 5% за ціною 267,5 доларів за одиницю товару на загальну суму 1 070 000,00 доларів +/- 5%.

Митна вартість товару визначена в сумі 136 969,90 долл.США за основним методом.

До митної декларації позивачем подано пакет документів на підтвердження заявленої митної вартості: контракт від 03 грудня 2015 року, специфікація №5 від 24 червня 2016 року, інвойс №V-110 від 06 липня 2016 року, накладні СМГС №21768450 та 21768464 від 06 липня 2016 року, підтвердження позитивного проходження радіологічного та екологічного контролю, сертифікат походження товару.

Митний орган, вважаючи, що поданих документів недостатньо, запитав додаткові документи, а саме: 1) бухгалтерську документацію: щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс, банківські документи про здійснення оплати за товар, щодо формування ціни товару з документальним обґрунтуванням зниження ціни товару на 60 дол. США, 2) висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару; 3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

Товариством на вимогу митного органу додатково надано: біржові котирування Caustic Soda (Europe) міжнародної біржової організації ICIS pricing за останні 4 тижні, що формували цінову політику на каустичну соду згідно умов контракту та специфікації №5, від 27 травня 2016 року, 03 червня 2016 року, 10 червня 2016 року, 17 червня 2016 року, копію митної декларації країни відправлення від 06 липня 2016 року №10311010/060716/0005134, повідомили, що формування ціни шляхом зменшення її на 60 дол. США є результатом комерційних переговорів, товар-сода каустична не страхувався, договори із третіми особами, пов'язані з контрактом про поставку товару не укладались, позаяк Товариство є кінцевим споживачем продукту.

Підставою для прийняття 20 липня 2016 року спірного рішення, яким митну вартість визначено за другорядним методом (за ціною договору на аналогічні товари) за наявною в митного органу інформації, стали сумніви відповідача щодо можливості визначення цінової складової митної вартості товару без надання Товариством додатково запитаних митним органом документі, а також посилання на те, що надані Товариством пояснення не спростовують сумнівів щодо правильності її визначення.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем до митного оформлення подано всі, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України документи, крім того, надано оцінку доводам митного органу щодо необхідності надання запитаних ним у Товариства додаткових документів. Суди дійшли висновку, що запитані додаткові документи не є необхідними для перевірки заявленої митної вартості, а поданий пакет документів є достатнім.

Судами оцінено і спростовано кожен з доводів митного органу, з числа покладених в основу спірного рішення про коригування митної вартості (сукупністю наданих Товариством документів повністю підтверджено цінову складову митної вартості, в тому числі порядок ціноутворення; розбіжностей щодо складових митної вартості подані документи не містять, рівно як не містять і ознак підробки).

Крім того, суди дійшли висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Суд не вбачає підстав вважати правову оцінку обставин справи такою, що не відповідає чинному законодавству з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно до положень частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у коригуванні митної вартості, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

Задовольняючи позов, суди висновувалися з того, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

Суди попередніх інстанцій висновувалися з дослідження складу митного правопорушення з урахуванням усіх обставин справи, а не лише з факту наявності повноважень митного органу на здійснення контрольних функцій при митному оформленні товарів.

Суд вважає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо повноти дослідження складу митного правопорушення, його відсутності у спірних правовідносинах, доводить безпідставність прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Доводи касаційної скарги в частині правомірності спірних рішень зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Щодо правової оцінки обставин справи в частині надання органу казначейства висновку про повернення надміру сплачених сум митних платежів, Суд виходить з наступного.

Вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього законом та підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку про суму, яка підлягає відшкодуванню з бюджету, є правильним способом захисту прав позивача, за умови дотримання позивачем процедури повернення таких надмірно сплачених платежів, визначеної законодавством.

Положеннями статті 301 Митного кодексу України встановлено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України

Статтею 43 Податкового кодексу України визначено умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

За змістом підпункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення.

Наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 618) затверджено порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, яким визначено, серед іншого, порядок та підстави для повернення таких коштів.

Пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку №618 регламентовано подання заяви (в тому числі строки, форма, зміст, перелік додаткових документів тощо) у випадку якщо особа вважає, що має право на повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами.

Пункти 2-7 Розділу ІІІ Порядку №618 регламентують алгоритм дій контролюючого органу у випадку отримання відповідної заяви, зокрема в частині проведення перевірки і складання висновку про повернення підтверджених в її ході сум, які підлягають поверненню з бюджету.

Зміст наведеного законодавчого регулювання полягає в тому, що у випадку наявного або підтвердженого (в тому числі на підставі рішення суду) права особи на повернення з державного бюджету надміру/помилково сплачених сум митних платежів, конкретний розмір відповідних сум повинен бути підтвердженим в ході перевірки, проведеної компетентним органом у відповідності до вимог Порядку №618. Лише в результаті такої перевірки, яка віднесена до виключної дискреції митного органу, може бути складено висновок про підтвердження цих сум і надано його відповідному органу казначейства, який здійснює безпосередній перерахунок коштів.

Саме таке розуміння (тлумачення) наведеного законодавчого регулювання покладено в основу мотивації постанов Верховного Суду України від 12 квітня 2016 року №813/7851/13-а та від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15, на які послались позивач і суд апеляційної інстанції відповідно, і в яких зазначено, що визначений вищевказаними нормативними актами порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених сум митних платежів застосовується у випадку, коли між сторонами відсутній спір про право на повернення зазначених платежів.

Доводи позивача про наявність підстав для зобов'язання митного органу надати висновок про повернення надміру сплачених сум митних платежів у зв'язку з визнанням протиправним і скасуванням у судовому порядку рішення про коригування митної вартості - без подання заяви у відповідності до Порядку №618 - є такими, що не ґрунтуються на правильному розумінні законодавства та правової позиції Верховного Суду України.

Аналогічним чином помилковими є ї висновки суду апеляційної інстанції щодо цієї частини позовних вимог, позаяк заяви про повернення надміру сплачених сум митних платежів Товариством подано не було. Відтак відсутні підстави для зобов'язання митного органу надати висновок про повернення надміру сплачених Товариством сум митних платежів.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

У зв'язку з тим, що суд першої інстанції прийняв по суті правильне рішення, хоча і без урахування наведеного законодавчого регулювання, наявні підстави для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у справі №814/1784/16 скасувати в частині зобов'язання Миколаївської митниці ДФС прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених сум митних платежів і подання його для виконання Головному Управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області, залишивши в силі у цій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі №814/1253/14.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року та постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі №814/1784/16 в частині, залишеній без змін рішенням суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер