Справа № 813/3657/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року№№ 857/409/18 857/417/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Львівської митниці ДФС та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року у справі №813/3657/17 (суддя Гулик А.Г., рішення ухвалене о 13/14 год, м.Львів, повний текст складено 6 серпня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області, про визнання протиправним наказу і стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2017 (конверт т.1 а.с.41) ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Митниця) у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог щодо внесення змін до предмету позову (т.2 а.с.108-118), просила:

визнати наказ Митниці «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 13.09.2017 №647-о (далі - Наказ №647-о) протиправним;

стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 9651,40 грн та грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 12107,22 грн та недоотриману суму премій в розмірі 53050 грн;

стягнути з Митниці на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Митниці на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9651,40 грн, грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 3660 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Митниці на користь позивача грошових коштів в сумі 9651,40 грн та прийняти нову постанову, якою у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що у зв'язку із скасуванням Наказу №647-о позивачу у порядку встановленому законом було здійснено оплату у розмірі середньо заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов'язків за період з 20.06.2017 по 13.09.2017. Однак враховуючи те, що ОСОБА_1 в період з 20.06.2017 по 31.07.2017 отримала заробітну плату (9651,40 грн), то відповідно суму середнього заробітку було скореговано на суму вже виплачених коштів, які правомірно були відраховані Митницею, як надлишково виплачені за період роботи з 20.06.2017 по 31.07.2017.

Рішення суду в частині, відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Митниці недоотриманої премії в розмірі 53050 грн та моральної шкоди на суму 50000 грн, оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати таке у відповідній частині та задовольнити вказані позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо відсторонення її від посади їй не виплачені премії на загальну суму 53050 грн та завдано значної моральної шкоди, яка полягала в принижені ділової репутації, пригніченості, погіршенні стану здоров'я.

Сторони у відзивах на апеляційні скарги заперечують вимоги таких, вважають рішення суду першої інстанції, кожен у своїй частині, законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Третя особа, в судове засідання не надіслала свого представника про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно здійснив повернення нарахованих позивачу за період роботи з 20.06.2017 по 31.07.2017 коштів у сумі 9651,40 грн, з порушенням порядку встановленого статтею 127 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Крім того, цей суд встановив, що час відсторонення ОСОБА_1 від посади дає їй право на щорічну основну відпустку тривалістю 7 днів, що не була нею використана, а тому з відповідача належить стягнути компенсацію за невикористані дні відпустки.

Щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог, то враховуючи те, що відповідачем при судовому розгляді справи були спростовані доводи позивача щодо необхідності виплати їй суми премій саме у розмірі 53050 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, а також необґрунтованості вимоги про стягнення моральної шкоди, так як останньою не наведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральними стражданнями, не наведено жодного розрахунку моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержання норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 працювала на посаді начальника управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Митниці (далі - Посада; т.1 а.с.140-141).

Наказом Митниці «Про проведення службового розслідування» від 08.06.2017 №300 призначено проведення службового розслідування стосовно позивача та головного державного інспектора відділу митного оформлення «Скнилів» митного поста «Західний» ОСОБА_6 з 08.06.2017 по 05.07.2017, яке відповідним наказом «Про продовження терміну службового розслідування» від 05.07.2017 №359 продовжено по 02.08.2017 (т.1 а.с.19-20, 22).

Наказом відповідача 08.06.2017 №323-о «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків» (далі - Наказ №323-о) відсторонено ОСОБА_1, від виконання посадових обов'язків на час здійснення дисциплінарного провадження; встановлено для позивача п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями та визначено її робоче місце у відділі боротьби з незаконним переміщенням наркотиків і зброї управління протидії митних порушень Митниці. 13.07.2017 до Наказу №323-о були внесені зміни, а саме робочим місцем для позивача визначено відділ організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Митниці (т.1 а.с.21, 23-24).

За наслідками проведення службового розслідування Наказом №647-о за неналежне виконання посадових обов'язків ОСОБА_1 Посада - оголошено догану (т.1 а.с.17).

Наказом «Про звільнення ОСОБА_1» від 23.10.2017 №757-о позивача звільнено з Посади в порядку переведення до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП (т.2 а.с.51-52).

В подальшому вже після звільнення, згідно наказу Митниці «Про скасування наказу» від 14.02.2018 №29-дс (далі - Наказ №29-дс) скасовано Наказ №647-о (т.2 а.с.30).

На підставі наведеного відповідачем у лютому 2018 року позивачу було проведено новий розрахунок належної їй компенсації заробітної плати за час відсторонення від Посади у розмірі 87378,33 грн, однак після всіх відрахувань (податку з доходів фізичних осіб, військового збору, професійних внесків, стягнення заборгованості 9651,4 грн) до виплати нараховано суму коштів, що становило 52043,2 грн (т.2 а.с.41).

Із змісту службової записки Митниці від 28.03.2018 №175/13-70-05/30 щодо відрахування із належних до виплати ОСОБА_1 9651,4 грн видно, що вказана сума була відрахована у зв'язку з тим, що така їй виплачена за період роботи з 20.06.2017 по 31.07.2017, а тому при проведені нового розрахунку вказані кошти були утримані із належних до виплати сум (т.2 а.с.42).

Проте, позивач не погоджується із таким способом відрахування заробітної плати та вказує, що він зроблений із порушенням вимог статті 127 КЗпП. Також посилається на те, що за період відсторонення від Посади (червень, липень, вересень) їй не виплачено премій у розмірі 53050 грн.

Відповідно до статті 127 КЗпП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 вказаного Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Згідно з статтею 129 КЗпП не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

Статтею 1215 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ЦК) передбачено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Враховуючи вищенаведені норми, а також те, що виплата заробітної плати за період роботи ОСОБА_1 з 20.06.2017 по 31.07.2017 була виплачена відповідачем добровільно і вказане нарахування, як зазначає сама Митниця в апеляційній скарзі не було здійснено внаслідок лічильної помилки та це не є дворазове нарахування заробітної плати, суд апеляційної інстанції погоджується із позицією суду першої інстанції згідно якої відповідач без попередньої згоди з позивачем протиправно здійснив повернення набутих останньою коштів.

Відтак, апеляційна скарга Митниці щодо скасування рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 9651 грн не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача недотриманих премій на суму 53050 грн та моральної шкоди у розмірі 50000 грн, то потрібно зазначити наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 72 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарного відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов'язків у встановленому порядку.

Судом першої інстанції встановлено та це не заперечується сторонами, що компенсація за час відсторонення позивача від виконання посадових обов'язків виплачена у розмірі середньої заробітної плати.

Обґрунтовуючи неправомірність дій відповідача щодо неналежної виплати їй премії за червень 2017 року у розмірі 21200 грн, за липень 2017 року у розмірі 10600 грн, позивач вказує, що на підставі розпоряджень Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Деякі питання спрямування частини суми перевиконання загального обсягу митних платежів за червень 2017 року на забезпечення функціонування контролюючих органів у значенні, наведеному у Податковому кодексі України» від 27.09.2017 №674-р (далі - Розпорядження №674-р), «Деякі питання спрямування частини суми перевиконання загального обсягу митних платежів за липень 2017 року на забезпечення функціонування контролюючих органів» від 04.10.2017 № 694-р (далі - Розпорядження №694-р) та повідомлень Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) про зміни кошторису на 2017 рік від 26.10.2017, 30.10.2017 №№405, 492 передбачена виплата премій працівникам Митниці.

Кошти на виконання вказаних розпоряджень Митниця отримала 27.10.2017, 08.11.2017 та 06.12.2017. Отримані відповідачем кошти були розподілені та виплачені працівникам за результатами роботи у жовтні, листопаді, грудні 2017 року (у розмірах 250%, 135,83%).

Премію за результатами роботи у жовтні 2017 року у розмірі 7621,10 грн позивач отримала у листопаді 2017 року.

Відповідно до пункту 10.1 розділу 10 «Положення про преміювання начальника митниці, заступників начальника митниці, посадових осіб Львівської митниці ДФС», затвердженого наказом Митниці від 16.03.2017 №126 (із змінами внесеними наказами Митниці від 28.04.2017 №221, 18.05.2017 №251, 05.10.2017 №551) у разі надходження на рахунок спеціального фонду державного бюджету Митниці коштів від перевиконання загального обсягу митних платежів, визначеного помісячним розписом доходів загального фонду державного бюджету, такі кошти використовуються в першу чергу для місячного преміювання працівників та посадових осіб митниці.

Пунктами 1 та 2 Розпоряджень №№674-р, 694-р визначено збільшити видатки Міністерству фінансів України на підставі пункту 11 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (далі - Закон №1801-VIII), відповідно до якої джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2017 рік у частині доходів є, зокрема надходження до 10 відсотків суми перевиконання загального обсягу митних платежів (мито, акцизний податок з ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції), податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів (продукції)), які згідно пункту 22 статті 14 Закону №1801-VIII спрямовуються на забезпечення функціонування контролюючих органів у значенні, наведеному у Податковому кодексі України (у тому числі оплату праці посадових осіб і працівників).

Звідси, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача про порушення відповідачем вимог вказаних розпоряджень КМУ, оскільки такі не передбачають обов'язку Митниці використати кошти, які надішли за перевиконання загального обсягу митних платежів за червень-липень 2017 року, на виплату премій працівникам саме за вказані місяці.

З огляду на наведені положення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що кошти від перевиконання загального обсягу митних платежів використовуються в першу чергу для місячного преміювання працівників та посадових осіб митниці без прив'язки до місяця, за який досягнуто таке перевиконання. Тому, відповідач володів достатніми повноваженнями для спрямування вказаних коштів на виплату премії працівникам за інші періоди.

Щодо премії, яка мала бути виплачена ОСОБА_1 за вересень 2017 року у розмірі 2650 грн (50%) за рахунок загального фонду та 10600 грн (200%) за рахунок спеціального фонду, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що премії за результатами роботи у вересні 2017 року позивач позбавлена на підставі довідки про результати тематичної перевірки від 19.09.2017 №123/76-17 (т.2 а.с.234-249).

За результатами проведеної тематичної перевірки встановлено, що позивач вчинила дисциплінарний проступок і у відповідності до пункту 8.3 довідки у зв'язку із закінченням термінів притягнення до дисциплінарної відповідальності її позбавлено премії за результатами роботи у вересні 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача премії у розмірі 53050 грн.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з статтею 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Позивач обґрунтовує заподіяну їй моральну шкоду пригніченим моральним і психологічним станом, порушенням нормальних стосунків з оточуючими людьми, порушенням нормальних життєвих зв'язків, погіршенням стану здоров'я, неможливістю піти у відпустку відповідно до графіку відпусток, недоотриманням належних їй коштів.

Разом з тим, позивач не навела причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральними стражданнями, не вказала, з яких міркувань вона виходила визначаючи розмір шкоди, розрахунку моральної шкоди та, якими доказами це підтверджується.

При цьому, як було встановлено вище усі належні до виплати позивачу кошти за період відсторонення її від Посади, в тому числі компенсації за невикористані відпустки були виплачені їй відповідачем або стягненні цим судом відповідно до рішення суду.

Більше того, значна частина коштів, які позивачка просила стягнути з Митниці, а саме недоплачені премії, як встановлено, їй не належали до виплати.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційні скарги Митниці та ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Львівської митниці ДФС та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 12 листопада 2018 року.