Справа № 826/8945/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2018 року № 826/8945/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1 (01021, АДРЕСА_1)
доМіністерства фінансів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2)
про визнання протиправним та скасування індивідуального акту №179-о від 31.05.2018 ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Міністерства фінансів України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства фінансів України №179-о від 31 травня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким Директора Департаменту співробітництва з міжнародними організаціями Міністерства фінансів України ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність;

- стягнути з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за весь час відсторонення з роботи за період з 27 липня 20017 року по 31 травня 2018 року за 104 робочих дні;

- відшкодувати за рахунок Міністерства фінансів України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24 852,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що відповідач притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності поза строками, які передбачені частиною 3 статті 65 Закону України «Про державну службу». Крім того, відповідач в оскаржуваному наказі посилається на факт притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 23 лютого 2018 року №58-о, який прийнятий за вчинення ОСОБА_1 проступку, що передбачений пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу».

Додатково представник позивача стверджує, що звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні нею дисциплінарного проступку, які лягли в основу дисциплінарного відповідальності, спростовуються матеріалами дисциплінарного провадження.

Також, представник позивача звернув увагу, що позивач не була запрошена на засідання дисциплінарної комісії, на якій було прийняте рішення щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності, та їй не був наданий для ознайомлення висновок, а відтак позивач була позбавлена можливості вносити свої зауваження до висновку.

На думку позивача, відсторонивши її від виконання посадових обов'язків на строк, який складає більше 10 місяців, позивача позбавлено можливості забезпечувати для себе достатній життєвий рівень, працювати та отримувати заробітну плату.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали від 12 червня 2018 року представник відповідача отримав 02 липня 2018 року.

25 липня 2018 року представник Міністерства фінансів України подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що відповідачем у визначеному законом порядку проведено службове розслідування, в результаті якого встановлено неналежне виконання посадових обов'язків, що має системний характер та здійснення контролю за належним виконанням кредитних договорів, допущено недотримання актів законодавства при виконанні Угод про позику із Міжнародним банком реконструкції та розвит ску, Положення про Міністерство фінансів України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №375, Порядку організації роботи Міністерства фінансів України щодо ініціювання, підготовки, забезпечення реалізації та здійснення контролю спільних з міжнародними фінансовими організаціями проектів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06 липня 2012 року №804, та положення про структурний підрозділ.

Також представник відповідача зазначив, що станом на момент прийняття оскаржуваного наказу був чинним наказ Міністерства фінансів України №58-о, а відтак у Міністерства фінансів України були підстави стверджувати про систематичність порушень позивачем вимог чинного законодавства.

Крім того, представник Міністерства фінансів України стверджує, що права державного службовця, визначені Законом України «Про державну службу» не передбачають його обов'язкової присутності під час проведення засідань дисциплінарної комісії. Однак така присутність можлива у разі запрошення державного службовця на таке засідання, або згоди дисциплінарної комісії у разі надходження відповідного клопотання від державного службовця стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження. Матеріали справи, а також матеріали дисциплінарного провадження відносно позивача не містять клопотання щодо присутності під час проведення засідань дисциплінарної комісії.

При цьому, для ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи державний службовець письмово звертається до секретаря дисциплінарної комісії, який повідомляє про таке ознайомлення цієї дисциплінарної комісії, тобто Закон не зобов'язує ознайомлювати державного службовця із висновком за результатами службового розслідування, а тому відповідач дія на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заперечуючи проти позову, представник Міністерства фінансів України також зазначив, що ототожнення позивачем відсторонення від роботи з вимушеним прогулом є помилковим.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 наказом Міністерства фінансів України від 19 січня 2016 року №42-о призначена на посаду директора Департаменту співробітництва з міжнародними організаціями Міністерства фінансів України.

В подальшому, на виконання наказів Міністерства фінансів України від 27 липня 2017 року №271-о «Про дисциплінарні провадження», від 11 серпня 2017 року №287-о «Про призупинення службових розслідувань», від 25 жовтня 2017 року №363-о «Про продовження строків службових розслідувань» дисицплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ у Міністерстві фінансів України в ході дисциплінарного провадження було проведено службове розслідування стосовно директора Департаменту співробітництва з міжнародними організаціями Міністерства фінансів України ОСОБА_1, в ході якого проводилась перевірка інформації, викладеної у службовій записці начальника Управління запобігання корупції та внутрішнього аудиту Дубового С.В. від 12 червня 2017 року №23020-09/191.

За результатами розгляду дисциплінарної справи, вивчення всіх пояснень та наданої інформації, рівень відповідальності за повноваженнями згідно з займаною посадою та враховуючи вимоги пункту 5 частини 2 та 3 статті 65 Закону України «Про державну службу», частини 4 статті 66 Закону, підпункту 3 частини 2 статті 67 Закону, пункту 2 частини 2 статті 68 Закону, частини 9 статті 69 Закону дисциплінарна комісія підтвердила факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу».

У зв'язку з наведеним, дисциплінарною комісією було прийняте рішення підготувати державному секретарю Міністерства фінансів України пропозицію комісії застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення шляхом попередження про неповну службову відповідність.

Дисциплінарна комісія підготувала та направила подання від 23 травня 2018 року №17040-31/285/1 суб'єкту призначення щодо застосування дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2018 року №179-0 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у зв'язку із недотриманням положень актів законодавства України при виконанні Угод про позику із МБРР від 12.12.1996 №4118-UA та від 23 червня 2006 року №4827- UA директором Департаменту співробітництва з міжнародними організаціями ОСОБА_1, останню попереджено про неповну службову відповідність.

Незгода позивача із вказаним наказом зумовила її звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом України «Про державну службу», який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовується лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу».

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією, цим та іншими законами України, Міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (частина перша статті 5 Закону).

Частиною першою статті 8 Закону, визначені основні обов'язки державного службовця, зокрема, пунктом 8 зазначено, що державний службовець зобов'язаний виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 64 Закону, за невиконання або неналежне, виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть установлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності. Так, частиною першою статті 65 Закону передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Разом з тим, статтею 66 Закону передбачено види дисциплінарного стягнення та загальні умови їх застосування.

Згідно з пунктом п'ятим частини другої статті 65 Закону, дисциплінарним проступком, зокрема, є невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Згідно зі статтею 73 Закону, з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа. (ч.1)

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі. (ч.2).

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення (частина 3 статті 73).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема висновку від 12 березня 2018 року за результатами службового розслідування стосовно директора Департаменту співробітництва з міжнародними організаціями ОСОБА_1, в ході службового розслідування проводилась перевірка інформації, викладеної у службовій записці начальника Управління запобігання корупції та внутрішнього аудиту Дубового С.В. від 12 червня 2017 року №23020-09/191.

Так, зі змісту вказаної службової записки вбачається, що результати проведеного аудиторського дослідження засвідчили, що не зважаючи на досить чітку регламентацію у Міністерстві фінансів України процесів, пов'язаних із управлінням державним боргом, посадовими особами відповідальних структурних підрозділів, а саме Департаменту боргової та міжнародної фінансової політики/Департаменту співробітництва з міжнародними організаціями, не забезпечено дієвого внутрішнього контролю за супроводженням окремих кредитних договорів та допущені суттєві порушення Положення про Міністерство фінансів України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №375 (із змінами), Положення про Департамент, яке затверджене наказом Мінфіну від 30 березня 2015 року №373, Положення про ведення претензійно-позовної роботи в Міністерстві фінансів України, яке затверджене наказом Мінфіну від 24 жовтня 2011 року №1334, Порядку ведення договірної роботи у Міністерстві фінансів України, яке затверджене наказом Мінфіну від 12 липня 2007 року №809.

Наслідком зазначеного стало незастосування належних заходів для повернення позики у повному обсязі до введення тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та початку процедури ліквідації банків; не включення кредиторських вимог Міністерства фінансів на загальну суму 6 540 786,94 дол.США до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ПАТ «Кредитпромбанк», що потягло за собою неповернення кредиторської заборгованості та завдання шкоди державному бюджету.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 Закону України «Про державну службу», дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Так, з наказу Міністерства фінансів України №271-о від 27 липня 2017 року «Про дисциплінарні провадження» вбачається, що підставою для проведення дисциплінарного провадження є результати аудиторського дослідження, проведеного Управлінням запобігання корупції та внутрішнього аудиту на виконання доручення Міністра фінансів України на тему «Оцінка діяльності Міністерства фінансів України щодо дотримання ним актів законодавства при виконанні Угод про позику із Міжнародним банком реконструкції та розвитку від 12 грудня 1996 року №4118-UA та від 23 червня 2006 року №4827-UA від 11 травня 2017 року №23020-14/03.

При цьому, підставою для проведення вказаного аудиту слугувала доповідна записка заступника Міністра з питань європейської інтеграції від 20 лютого 2017 року №19030-07/40.

Наведене свідчить, що про обставини виникнення кредиторських вимог Міністерства фінансів України за договорами субкредитування, укладеними з ПАТ «КБ «Надра», АТ «Банк «Фінанси та кредит», ПАТ «Кредитпромбанк» і про необхідність проведення внутрішнього аудиту відповідач був проінформований станом на 20 лютого 2017 року.

Крім того, доповідну записку №19030-04/181/1 із пропозицією доручити Юридичному департаменту спільно із Департаментом співробітництва з міжнародними організаціями підготувати позовні вимоги щодо відновлення пропущених термінів подання кредиторських вимог за договорами субкредитування, укладеними з ПАТ «КБ «Надра», АТ «Банк «Фінанси та кредит», ПАТ «Кредитпромбанк» подано 29 травня 2017 року.

Також, як уже зазначалось, службовою запискою від 12 червня 2017 року №23020-09/191 начальник Управління запобігання корупції та внутрішнього аудиту Міністерства фінансів України повідомив Міністра фінансів України про результати проведеного аудиту та порушив питання щодо проведення відносно позивача службового розслідування в рамках дисциплінарного провадження з відстороненням від посади.

Тобто, як мінімум 20 лютого 2017 року, та як максимум 12 червня 2017 року відповідачу було відомо про виявлення дисциплінарного проступку.

При цьому, судом враховується факт тимчасової непрацездатності позивача з 27 липня 2017 року до 24 листопада 2017 року та з 01 березня до 07 березня 2018 року, а також у період з 18 грудня 2017 року до 19 січня 2018 року.

Водночас, навіть за умови, що про вчинення дисциплінарного проступку відповідачу стало відомо лише 12 червня 2017 року, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності 31 травня 2018 року відбулось з порушенням строку, визначеного частиною 5 статті 74 Закону України «Про державну службу», а саме через 6 місяців та 15 днів після такого виявлення.

Представник відповідача стверджує, що формування дисциплінарної справи почалось лише 27 липня 2017 року, однак чинне законодавство відлік строку притягнення до дисциплінарної відповідальності пов'язує з моментом виявлення дисциплінарного проступку, а не початком формування дисциплінарної справи.

Крім того, на підтвердження того, що за звернення Голови дисциплінарної комісії від 19 жовтня 2017 року №17010-37/914 строки службового розслідування продовжено до двох місяців, представником відповідача не надано доказів, що підтверджується наявними матеріалами дисциплінарної справи.

Також, суд звертає увагу, що в оскаржуваному наказі №179-о від 31 травня 2018 року міститься посилання на те, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України №58-о від 23 лютого 2018 року до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року в справі №826/3776/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства фінансів України від 23 лютого 2018 року №58-о.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що станом на момент прийняття оскаржуваного наказу №179-о від 31 травня 2018 року наказ №58-о від 23 лютого 2018 року був чинним, водночас, набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року свідчить про відсутність системності порушень позивачем вимог чинного законодавства та даний факт підлягає врахуванню судом при прийнятті рішення в даній справі.

Також, суд звертає увагу, що у позивача за роки роботи у Міністерстві фінансів України з 1982 року відсутні дисциплінарні стягнення, що не враховано відповідачем при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову невідповідність.

Стосовно доводів відповідача, що посилання на висновки аудиторського звіту про результати внутрішнього аудиту як на недопустимий доказ, який містить службову інформацію, суд зазначає, що посилання на такий аудиторський звіт є правомірним, адже такий звіт також був предметом дослідження в ході дисциплінарного провадження відносно позивача.

При цьому, те, що вказаний аудиторський звіт становить службову інформацію свідчить про особливості поширення та використання такої інформації, що спростовує доводи відповідача в цій частині.

В частині доводів позивача щодо незапрошення її на засідання дисциплінарної комісії, суд зазначає, що положеннями Закону України «Про державну службу» на відповідача не покладено обов'язок щодо запрошення позивача на засідання комісії.

Також, суд звертає увагу, що ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи є правом позивача, яке, як вбачається з матеріалів справи, було нею реалізоване.

Відтак, доводи позивача у цій частині відхиляються судом як нормативно та документально не підтверджені.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем притягнено позивача до дисциплінарної відповідальності поза межами законодавчо встановленого строку для такого притягнення, а також без належного урахування вини позивача та ступеня тяжкості проступку, з повним ігноруванням відсутності у позивача стягнень, а відтак - наявності підстав для скасування наказу №179-о від 31 травня 2018 року як протиправного.

В частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час відсторонення з роботи за період з 27 липня 20017 року по 31 травня 2018 року за 104 робочих дні, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 72 Закону України «Про державну службу» на час здійснення дисциплінарного провадження державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов'язків.

Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов'язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження. Під час відсторонення від виконання посадових обов'язків державний службовець зобов'язаний перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження.

Аналіз наведених норм свідчить, що позивач перебувала на робочому місці в період проведення дисциплінарного провадження, що відповідачем не заперечується, крім періоду тимчасової непрацездатності, що встановлено вище.

При цьому, частиною 4 статті 72 Закону України Про державну службу» визначено, що у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов'язків в установленому порядку.

Відтак, доводи відповідача щодо неможливості оплати періоду відсторонення державного службовця від виконання службових обов'язків спростовується нормами чинного законодавства.

Однак, чинним законодавства така можливість передбачена у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, суд звертає увагу, що відсторонення особи від виконання службових обов'язків є правом, а не обов'язком роботодавця, однак в матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачем наказу про її відсторонення від виконання посадових обов'язків, а відтак суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в даній частині.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не виконано обов'язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного наказу.

В частині компенсації позивачу понесених нею витрат у сумі 24 852,00 грн. на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження понесених витрат, позивачем надано до суду: договір про надання правової допомоги від 03 листопада 2017 року; витрати на професійну правничу допомогу від 08 червня 2018 року, протокол узгодження гонорару від 03 листопада 2017 року, копію ордеру, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, рахунок №0144.1 за надання правової (правничої) допомоги, акт прийому-передачі наданих правових (правничих) послуг від 08 червня 2018 року, копії квитанцій №1255021А6С від 08 червня 2018 року та №0.0..1 від 08 червня 2018 року на загальну суму 24 852,00 грн.

При цьому, як вбачається з акту прийому-передачі наданих правових (правничих) послуг від 08 червня 2018 року позивачем сплачено суму гонорару у розмірі 1 962,00 грн. за правову допомогу з питань представництва в Окружному адміністративному суді м. Києва за 1,5 год.

Водночас, на підставі ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2018 року розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відтак представник позивача не брав участь у судовому засіданні та, як наслідок, не здійснював представництво в Окружному адміністративному суді м. Києва, а відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування гонорару в розмірі 1 962,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства фінансів України №179-о від 31 травня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким Директора Департаменту співробітництва з міжнародними організаціями Міністерства фінансів України ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 890,00 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот дев'яносто гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства фінансів України ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук