Справа № 826/16898/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кузьмишиної О.М.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Комунального підприємства «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 20 серпня 2018 року) у справі за адміністративним Комунального підприємства «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року, Комунальне підприємство «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (далі - позивач, КП «ПОР «Полтававодоканал») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач), у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та зобов'язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти порядок (алгоритм) розподілу коштів, які надходять під час проведення розрахунків за споживчу електроенергію.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за позивачем станом на 01.06.2016 обліковувалась узгоджена заборгованість з різниці в тарифах в розмірі 242 435 296, 03 грн., проте перепоною для проведення взаєморозрахунків є відсутність встановленого алгоритму розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання державного підприємства «Енергоринок» та енергопостачальних компаній під час проведення взаєморозрахунків відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Так, обов'язок щодо прийняття вказаного алгоритму покладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, проте останньою відповідних дій щодо прийняття алгоритму вчинено не було.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» є комунальним унітарним комерційним підприємством, заснованим на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області і переданим в управління управлінню житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації.

З метою погашення заборгованості за електричну енергію 08.06.2017 Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі за текстом - Закон №1730).

Відповідно до протоколу від 11.05.2017 №7 територіальною комісією з узгодження обсягу заборгованості в різниці тарифах було узгоджено обсяг заборгованості Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» для проведення розрахунків з різниці в тарифах на послуги водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню за період з 2000 по 2015 роки та установами й організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів за 2015 рік.

За посиланням позивача, зважаючи на відсутність алгоритму розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання державного підприємства «Енергоринок» та енергопостачальних компаній під час проведення взаєморозрахунків відповідно до закону №1730, обов'язок щодо прийняття якого покладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, позивач не в змозі погасити існуючу заборгованість.

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача щодо неприйняття відповідного алгоритму, звернулось до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо правового обґрунтування прийняття відповідного алгоритму відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері комунальних послуг: діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами).

Державне регулювання здійснюється Регулятором відповідно до цього Закону, а також законів України «Про природні монополії», «Про ринок електричної енергії», «Про ринок природного газу», «Про трубопровідний транспорт», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», інших актів законодавства, що регулюють відносини у відповідних сферах.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Статтею 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб'єктів природних монополій та інших суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов.

Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

До повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належить, зокрема, встановлення алгоритму розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» алгоритм розподілу коштів - порядок розподілу уповноваженими банками коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, що встановлюється Регулятором відповідно до цього Закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач листом від 10.11.2017 №40/3441 звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та повідомив, що на засіданні Полтавської обласної комісії з узгодження обсягу заборгованості в різниці в тарифах було узгоджено обсяг заборгованості комунального підприємства «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» в розмірі 242 435 296, 03 грн. З огляду на що, заявник просить на виконання пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1730 та пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України №322 прискорити вирішенні питання щодо прийняття порядку (алгоритму) розподілу коштів, які надходять під час проведення розрахунків за споживчу електричну енергію.

За посиланням позивача, відповіді на вказане звернення отримано не було.

Відповідач, в свою чергу, стверджує, що листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 08.12.2017 №12761/28/7-17 позивачу було надано відповідь, в якій зазначено, що недоліки роботи підприємства чи штучне створення заборгованості не можуть бути підставою для отримання бюджетних коштів для компенсації заборгованості з різниці в тарифах.

Щодо вимоги позивача про встановлення відповідного алгоритму розподілу коштів, колегія суддів зазначає наступне.

Законом №1730 визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Частиною 1 ст. 1 названого Закону, визначено, що взаєморозрахунками є розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення, зокрема, кредиторської заборгованості підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію (без урахування розміру зобов'язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків (приписи статті 4 Закон у№1730).

Статтею 4 Закону №1730 також встановлено, що взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок видатків державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Пунктом 4 Розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1730 доручено Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити алгоритм розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання державного підприємства «Енергоринок» та енергопостачальних компаній під час проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 затверджено Порядок та умови надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі за текстом - Порядок №322).

Так, приписами пункту 12 Порядку №322 встановлено, що порядок розподілу коштів, які надходять під час проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, установлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до Закону України «Про електроенергетику».

Згідно з приписами статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньо добового ринку.

Покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків.

Кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальника перераховуються згідно з алгоритмом, який встановлюється Регулятором.

Такий алгоритм розподілу коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання електропостачальника передбачає, за звичайних умов, перерахування всіх коштів, що надходять від покупців на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника, у повному обсязі на поточні рахунки електропостачальника.

Внесення змін до зазначеного алгоритму здійснюється виключно у разі прострочення електропостачальником у строки та порядку, що визначені правилами ринку, оплати вартості його небалансів електричної енергії. Такі зміни до алгоритму діють до повного погашення заборгованості електропостачальника перед оператором системи передачі. Зміни до алгоритму вносяться на підставі подання оператора системи передачі у разі виникнення заборгованості електропостачальника перед оператором системи передачі. Зміни до алгоритму мають передбачати, що кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання електропостачальника перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора системи передачі до повного погашення недоплати за куплений електропостачальником небаланс електричної енергії.

На підставі ище зазначеного, а також аналізуючи приписи чинного законодавства в сфері електроенергетики, колегія суддів приходить до висновку, що правовідносини щодо встановлення алгоритму розподілу коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання виникають між Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та державним підприємством «Енергоринок» та енергопостачальними компаніями.

При цьому, позивач - комунальне підприємство «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» не є енергопостачальником, а тому в останнього не виникає права на звернення до відповідача саме з вимогою щодо встановлення алгоритму, оскільки питання встановлення алгоритму відноситься до взаємовідносин між Регулятором, Державним підприємством «Енергоринок» та енергопостачальними компаніями.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що право на звернення до суду з позовом є можливістю осіб ініціювати провадження у справі з метою судового захисту порушених прав, свобод чи інтересів. Це право не завжди збігається з правом на судовий захист. Саме собою звернення до суду за захистом не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист. Щоб надати захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить і які порушено відповідачем. Відтак, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом порушених прав, свобод чи інтересів.

Та вказує, що не прийняття алгоритму Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у разі такої необхідності, що в даному випадку судом не досліджується, могло б спричинити порушення прав та свобод саме енергопостачальників, адже згідно з пунктом 4 Розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1730 відповідачеві доручено встановлювати алгоритм розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання державного підприємства «Енергоринок» та енергопостачальних компаній під час проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону, а тому за захистом прав та свобод мали б звернутися саме останні.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що в межах даної адміністративної справи позивач - комунальне підприємство «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» не є належним суб'єктом звернення до суду з даним позовом, в результаті чого, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 09 листопада 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.М. Кузьмишина