Справа № 826/1380/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2018 року 15:10 № 826/1380/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Семеняці А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

до Державної фіскальної служби України,

Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування рішення

№31157/6/99-99-11-03-01-25 від 22.12.2017 р., податкового повідомлення-

рішення від 27.09.2017 р. № .

за участю представників сторін:

представник позивача: Павленко О.М.

представник відповідача 1: Бабинець М.В.

представник відповідача 2: Бабинець М.В.

Відповідно до частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16.10.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" (надалі - Відповідач 1), Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - Відповідач 2), в якому просить суд: визнати протиправним Рішення Відповідача 1 - Державної фіскальної служби України № 31157/6/99-99-11-03-01-25 від 22.12.2017 р. про результати розгляду скарги Позивача від 12.10.2017 р. № 02/61, яким Відповідач 1 залишив Податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 р. № Відповідача 2 - Офісу великих платників податків ДФС без змін, а скаргу Позивача - без задоволення; скасувати Рішення Відповідача 1 - Державної фіскальної служби України № 31157/6/99-99-11-03-01-25 від 22.12.2017 р. про результати розгляду скарги Позивача 12.10.2017 р. № 02/61; визнати протиправним Рішення Відповідача 2 - Офісу великих платників податків ДФС - податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 р. № про застосування до Позивача штрафу у сумі 4259390,60 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 21 296953,00 грн.; скасувати Податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 р. № Відповідача 2 - Офісу великих платників податків ДФС про застосування до Позивача штрафу у сумі 4259390,60 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 21296953,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 20.02.2018 р., відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання на 13.03.2018 р.

У відповідності до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 13.03.2018 р. розгляд справи відкладено до 08.05.2018 р. зважаючи на неявку представників сторін.

Згідно Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 08.05.2018 р. розгляд справи відкладено до 19.06.2018 р.

В судовому засіданні 19.03.2018 р. Судом закінчено підготовче провадження та оголошено перерву в розгляді справи до 07.08.2018 р.

У відповідності до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 07.08.2018 р. розгляд справи відкладено до 11.09.2018 р. у зв'язку з перебуванням головуючого судді Федорчука А.Б. на лікарняному.

Згідно Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 11.09.2018 р. розгляд справи відкладено до 16.10.2018 р. зважаючи на неявку представників сторін.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що відповідно до поданої Декларації у Позивача не виникло зобов'язання щодо сплати податку на прибуток підприємств за 2016 рік, не виник податковий борг (недоїмка) з податку на прибуток підприємств за 2016 рік, а також не виникає штраф за затримку строку сплати зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2016 рік, а отже спірні рішення підлягають скасуванню.

Представник Відповідача 1 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначає, що Ріння ДФС України не породжує для Позивача жодних правових наслідків.

Представник Відповідача 2 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, які аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Співробітниками Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведено камеральну перевірку Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" () з питань своєчасності перерахування до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств за 2016 рік.

За результатами перевірки складено Акт перевірки від 01.09.2017 р. №2979/28-10-41-05/32402870 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки Контролюючим органом встановлено наступні порушення: абзацу 1 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2016 рік від 09.02.2017 р. № відповідно до рядка 19 (податок на прибуток, нарахований за результатом останнього (звітного) податкового періоду) складає 21296953,00 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки Позивачем подано заперечення до Контролюючого органу, за результатом розгляду заперечень на Акт перевірки Контролюючим органом Листом від 22.09.2017 р. №49735/10/28-10-10-05-15 повідомлено, що висновки Акту перевірки залишено без змін.

На підставі висновків Акту перевірки Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 р. №, яким за затримку більше 30 календарних днів нараховано грошове зобов'язання в сумі 21296953,00 грн. та штраф у розмірі 20% у сумі 4259390,60 грн.

Не погоджуючись з спірним податковим повідомленням-рішення Позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України), рішенням ДФС України від 22.12.2017 р. №31157/6/99-99-11-03-01-25, яким податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято Відповідачем з порушенням вимог законодавства, а тому, звернувся до Суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування Рішення Відповідача 1 - Державної фіскальної служби України № 31157/6/99-99-11-03-01-25 від 22.12.2017 р. про результати розгляду скарги Позивача від 12.10.2017 р. № 02/61, яким Відповідач 1 залишив Податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 р. № Відповідача 2 - Офісу великих платників податків ДФС без змін, а скаргу Позивача - без задоволення, Суд зазначає наступне.

У відповідності до положень пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Стаття 56 Податкового кодексу України регулює питання оскарження рішень контролюючих органів.

Так, вказаною статтею встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України закріплено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Відповідно до пункту 56.10 названої статті рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України визначає, що, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимими, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Отже, рішення про результати розгляду скарги ДФС України не є юридично значимим для Позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки Позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, оскільки саме по собі не породжує для Позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом скасування такого рішення, а тому позовні вимоги в даній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування Рішення Відповідача 2 - Офісу великих платників податків ДФС - податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 р. № про застосування до Позивача штрафу у сумі 4259390,60 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 21 296953,00 грн., Суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що Позивачем подано до Контролюючого органу декларацію з податку на прибуток підприємства за 2016 рік 09.02.2017 р. вх. № (надалі - Декларація).

В рядку 19 Декларації відображено - 21296953грн. (від'ємне значення) сума податку прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду 2016 рік.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (пункт 203.2).

Згідно положень пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Відповідно до положень пункту 200.1 та підпункту "а" пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.

Судом встановлено, що заборгованість з податку на прибуток зменшено поданою Позивачем декларацію з податку на прибуток підприємства за 2016 рік 09.02.2017 р. вх. № , при цьому у Позивача не виникло зобов'язання по сплаті податку.

Під час перевірки встановлено наступне: «Перевіркою з питання своєчасності перерахування до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємства за 2016 рік встановлено: Відповідно до бази даних «АІС Податковий блок» в інтегрованій картці платника з податку на прибуток станом на 27.01.2017 року обліковується недоїмка в розмірі 155414969 грн. Підприємством ДП «Регіональні електричні мережі» () було подано декларацію з податку на прибуток підприємств за 2016 рік від 09.02.2017 №, відповідно до якої рядок 19 (Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього звітного) податкового періоду) складає - 21269953 грн. Враховуючи вищевикладене, відповідно до поданої декларації, недоїмка була зменшена на суму в розмірі 21296953 грн. Також частково борг був погашений платіжним дорученням від 13.05.2017 №442832855 на суму 367,22грн.».

В матеріалах справи міститься копія інтегрованої картки платника податків, з якої вбачається, що станом на 31.12.2016 р. за Позивачем рахується недоїмка в сумі 155244778,70 грн.; станом на 31.01.2017 р. за Позивачем рахується недоїмка в сумі 155414969,40 грн.; станом на 27.02.2017 р. за Позивачем рахується недоїмка в сумі 134284253,70 грн.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Буквальний аналіз наведеної норми доводить, що відповідальність у вигляді штрафу застосовується у разі несплати платником податків протягом строків, визначених Податковим кодексом України, зокрема суми самостійно визначеного грошового зобов'язання.

Суд звертає увагу, що Відповідач не заперечує зменшення недоїмки на суму в розмірі 21296953 грн. по поданій декларації Позивачем, а отже, в даному випадку, про висновки акту перевірки щодо несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що свідчить про відсутність правових підстав для нарахування штрафних санкцій згідно статті 126 Податкового кодексу України, та, як наслідок, про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2015 року по справі № 911/4610/15 було порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.07.2016 року по справі № 911/4610/15 визнано вимоги Вишгородської ОДПІГУ ДФС у Київській області () у сумах: 2436,00 грн. 1 черга; 113996337,18 грн. 3 черга, що виникли на момент порушення справи про банкрутство.

У відповідності до ч. 1.3 с. 1 Податкового кодексу України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

З моменту порушення провадження щодо банкрутства Позивача, він перебуває в особливому правовому режимі, визначеному Законом №2343-XII.

На дані ознаки закону звертає увагу також і Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі "Щокін проти України". Суд зазначає, що говорячи про "закон", ст. 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі "Шпачекс r.o. проти Чеської Республіки"). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі "Бейелер проти Італії").

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" (адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 р. № прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

4. Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за рахунок державних асигнувань на користь Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" (адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85; ) судові витрати в сумі 62128,86 грн. (шістдесят дві тисячі сто двадцять вісім гривень 86 копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук