Справа № 826/2557/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2018 року № 826/2557/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києва
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 21 вересня 2016 року, № від 07 грудня 2016 року, рішення № від 23 листопада 2016 року та вимоги №Ф- від 23 листопада 2016 року,- ,
Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 21 вересня 2016 року про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 298 737,80 грн., у тому числі за основним платежем - 1 038 990,24 грн., штрафними санкціями - 259 747,56 грн.;

- скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 21 вересня 2016 року та від 07 грудня 2016 року № про визначення грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 42 979,91 грн. у тому числі за основним платежем - 34 383,93 грн., штрафними санкціями - 8 595,98 грн.;

- скасувати у повному обсязі рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 23 листопада 2016 року про застосування штрафних санкцій у зв'язку з донарахуванням ЄСВ на суму 25 949,05 грн.;

- скасувати у повному обсязі вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу з ЄСВ від 23 листопада 2016 року №Ф- на суму 225 464,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всі витрати, які понесені позивачем безпосередньо пов'язані з отриманням доходів та здійснені в межах господарської діяльності. При цьому, перевіряючими не заперечується факт понесення витрат у господарській діяльності. В акті перевірки зазначено, що працівник податкового органу не зміг пов'язати понесені витрати з отриманим доходом, однак така неспроможність відповідача здійснити перевірку на підставі первинних документів та облікових даних позивача, не може слугувати підставами для невизнання документально підтверджених витрат.

На думку позивача, відповідачем неправомірно та безпідставно застосовано штрафні санкції за порушення, які в ході перевірки не були виявлені.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у письмових запереченнях зазначив, що позивачем порушено вимоги Порядку ведення книги доходів і витрат фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування, встановленого наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року №481, а перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу встановлено, що в порушення вимог статті 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено його на 5 768 147,00 грн., в тому числі у 2013 році на суму 2 023 374,00 грн., у 2014 році на суму 1 452 511,00 грн., у 2015 році на суму 2 292 262,00 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 038 990,24 грн., у т.ч. за 2013 рік - 342 002,52 грн., за 2014 рік - 244 583,28 грн., за 2015 рік - 452 404,44 грн.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував.

В судовому засіданні з урахуванням думки представників сторін судом ухвалено рішення здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

При цьому, суд враховує вимоги пункту 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі в редакції Закону України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В період з 10 серпня 2016 року по 23 серпня 2016 року на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 29 липня 2016 року №493 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2016 року проведена документальна планова виїзна перевірка підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань повноти та своєчасності сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року та з питань повноти та своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки №1245/13-06/НОМЕР_1 від 31 серпня 2016 року.

Перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до перевірки надано книги обліку доходів і витрат, а саме книгу обліку доходів і витрат за період здійснення діяльності з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року (зареєстрована в ДПІ за №539/11 від 06 квітня 2011 року) та книгу обліку доходів і витрат за період здійснення діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року (зареєстрована в ДПІ за №244 від 11 лютого 2014 року).

У той же час, перевіркою встановлено, що вищезазначені книги заповнювались з порушеннями, а сам:

- у книзі обліку доходів і зборів за період здійснення діяльності з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, зареєстрована в ДПІ за №539/11 від 06 квітня 2011 року, не заповнювались графа 2 «залишок товарних запасів на початок звітного періоду», графа 5 «загальна вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей» та графа 11 «залишок товарних запасів на кінець звітного періоду», а у графі 4 «реквізити документа, що підтверджує понесені витрати» зазначено - виписка;

- у книзі обліку доходів і витрат за період здійснення діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, зареєстрована в ДПІ за №244 від 11 лютого 2014 року у графі 5 «реквізити документа, що підтверджує понесені витрати» зазначено - виписка.

Крім того, перевіркою встановлено, що суми, зазначені в графі 3 «розмір отриманих доходів від здійснення діяльності» та суми, зазначені в графі 6 «витрати виробництва та обігу, у тому числі, товарів, що реалізовані, ТМЦ, що використані у виробництві» у книзі обліку доходів і витрат за період здійснення діяльності з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року (зареєстрована в ДПІ за №539/11 від 06 квітня 2011 року) визначались та записувались до книги відповідно до банківських виписок, тобто по факту сплати, що унеможливлює пов'язати витрати, записані в графі 6 з доходами, записаними в графі 3; суми зазначені в графах 2-4 «сума (загальна) доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності» та суми зазначені в графі 6 «сума витрат, пов'язаних з придбанням товарів» у книзі обліку доходів і витрат за період здійснення діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року ((зареєстрована в ДПІ за №539/11 від 06 квітня 2011 року) визначались та записувались до книги відповідно до банківських виписок, тобто по факту сплати, що унеможливлює пов'язати витрати, записані в графі 6 з доходами, записаними в графах 2-4.

За результатами перевірки встановлено порушення:

- статті 138, пункту 176.1 статті 176, статті 177 Податкового кодексу України - заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, у зв'язку з чим, донараховано ПДФО у сумі 1 038 990,24 грн.;

- абз. 1 пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9, підпункту 1 пункту 2 статті 6, пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08 липня 2010 року, - не нарахування та несплата до бюджету ЄСВ за 2013-2015 роки в сумі 225 464,89 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - не нарахування та несплата до бюджету військового збору за 2015 рік в сумі 34 005,93 грн.

На підставі вказаних висновків акта перевірки податковим органом 21 вересня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 1 298 737,80 грн., в т.ч. за основним платежем 1 038 990,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 259 747,56 грн.

Також, 21 вересня 2016 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 42 507,42 грн., у т.ч. 34 005,93 грн. за основним платежем, 8 501,49 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень останні залишені без змін.

При цьому, 07 грудня 2016 року на підставі висновків акта перевірки та рішення Головного управління ДФС у м. Києві «Про результати розгляду первинної скарги» від 02 грудня 2016 року №7869/Г/26-15-10-02-16 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 472,49 грн., в т.ч. за основним платежем у розмірі 378,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 94,49 грн.

Також, 23 листопада 2016 року відповідачем видано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою визначено розмір заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 225 464,89 грн. та рішення № від 23 листопада 2016 року, на підставі якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 25 949,05 грн.

Незгода позивача із вказаними рішеннями та вимогою зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено у ст. 177 розд. IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому, в розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) «витратами» є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пункт 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (у редакції чинній до 1 січня 2015 року) передбачав, що до переліку витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

У свою чергу, згідно зі ст. 138 п. 138.1 розд. ІІІ «Податок на прибуток підприємств» Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п. 138. ст. 138 Податкового кодексу України встановлювалось, що витрати операційної діяльності включають, зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Також норми ст. 138 п. 138.2 Податкового кодексу України изначають, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

В силу припису норми пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, сформованого за результатами аналізу наведених вище норм Податкового кодексу України (постанова від 27.10.2015 № 21-1539а15 (справа № 826/661/14)), фізичній особі-підприємцю дозволено формувати витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Починаючи з 1 січня 2015 року набули чинності зміни внесені до норм Кодексу Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, в тому числі зміни внесені до статті 177 Податкового кодексу України.

Зокрема, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України викладений у новій редакції встановлював перелік витрат фізичної особи-підприємця, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів. До яких належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З контексту наведених норм п. 177.2 і 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України можна дійти правового висновку про те, що для врахування фізичною особою-підприємцем витрат (в тому числі витрат на юридичну допомогу) при обчисленні об'єкта оподаткування необхідно доведення безпосередньо зв?язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов?язковість ведення і зберігання яких передбачена законодавством.

При цьому, у силу приписів п. 177.3 ст. 177 Податкового кодексу України (у редакції чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України також передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються податком на доходи фізичних осіб за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Дослідивши та проаналізувавши текст акта перевірки, суд встановив, що підставами для висновків контролюючого органу про заниження позивачем показника доходу (виручки) за 2013-2015 роки 4 рік та завищення показників витрат за 2013 - 2015 роки були виключно висновки про порушення позивачем порядку ведення Книги обліку доходів і витрат.

При цьому, як вбачається з тексту акта перевірки, матеріали документальної планової виїзної перевірки позивача всупереч вимог п. 1.3 розд. І Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року №395, не містять належним чином оформлених опису про факт виявлених правопорушень та посилань на конкретні первинні та інші документи обліку результатів діяльності платника податку, де зафіксований зазначений факт.

В акті перевірки не зазначено про ненадання позивачем під час проведення перевірки конкретних первинних документів.

При цьому, позивачем до суду надано копії первинних документів на підтвердження понесення витрат, які враховуються під час визначення чистого оподаткованого доходу, а саме копії видаткових накладних та актів виконаних робіт (наданих послуг).

Суд звертає увагу, що відповідачем в акті перевірки зазначено про порушення позивачем порядку ведення книги обліку доходів і витрат, за що передбачена відповідальність, передбачена статтею 164-1 Кодексу законів про адміністративні правопорушення України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що порушення порядку ведення книги обліку доходів і витрат не може слугувати підставами для невизнання документально підтверджених витрат та донарахування податків і зборів, а відтак наявні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 21 вересня 2016 року як протиправного.

Стосовно правомірності висновків акта перевірки про заниження позивачем сум нарахованих та сплачених військового збору та єдиного соціального внеску за 2013 - 2015 роки, то суд зазначає наступне.

Підпунктом 1.1 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 1.2 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 163.1.1 п. 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 1.4 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу. За ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (пп. 1.5 п. 161 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 1.6 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статті 176 цього Кодексу.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон ) платниками єдиного внеску є: в тому числі, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

У силу норм ч. 2 статті 6 цього Закону платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Частиною 11 статті 8 Закону передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюються у розмірі 34,7 відсотках визначеної пунктами 2, 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону).

Частиною третьої статті 7 Закону передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Пунктом 4 ч. 1 статті 1 Закону встановлено, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п'ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої Законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Згідно ч. 2 - 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Поряд з цим, згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 цього Закону за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

В ході розгляду справи суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем сум чистого оподатковуваного доходу за 2013 - 2015 роки, що, у свою чергу, стало підставою для перерахунку відповідачем бази оподаткування військовим збором і єдиним соціальним внеском, документально не підтверджуються. А тому за встановлених обставин, висновки контролюючого органу про необхідність збільшення позивачу суми військового збору та донарахування сум єдиного соціального внеску, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за таке донарахування, суд також вважає необґрунтованими, що свідчить про неправомірність прийнятих відповідачем оспорюваних вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не виконано обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних рішень та вимоги.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 21 вересня 2016 року про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 298 737,80 грн., у тому числі за основним платежем - 1 038 990,24 грн., штрафними санкціями - 259 747,56 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 21 вересня 2016 року та від 07 грудня 2016 року № про визначення грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 42 979,91 грн. у тому числі за основним платежем - 34 383,93 грн., штрафними санкціями - 8 595,98 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 23 листопада 2016 року про застосування штрафних санкцій у зв'язку з донарахуванням ЄСВ на суму 25 949,05 грн.

5. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу з ЄСВ від 23 листопада 2016 року №Ф- на суму 225 464,89 грн.

6. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги б0езпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук