Справа № 0440/5770/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Справа № 0440/5770/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
30.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати висновок Центральної МСЕК від 24.01.2018 року №35/01/18;
- зобов`язати Центральну МСЕК направити ОСОБА_1 для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) або Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця);
- зобов`язати Центральну МСЕК повторно розглянути питання щодо визначення ступеня обмеження життєдіяльності позивача з урахуванням висновку, визначеного Центральною МСЕК інституту.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно оскаржуваного висновку МСЕК від 24.01.2018 року «при вивченні наданих документів і результатів об`єктивного огляду хворого, комісія прийшла висновку, що незначно виражені функціональні порушення з боку серцево-судинної системи та патології опорно-рухового апарату не дають підстав для вирішення порушеного питання». В порушення вимог п. 1.10. Інструкції про встановлення груп інвалідності затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 05.09.2011 N 561 об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму не проводилася, проведено формальний огляд, який тривав менше 10 хвилин, без належного медичного обстеження. Таким чином, висновок не містить інформації щодо проведення оцінки стану всіх систем організму, як того вимагає п. 1.10. Інструкції № 561, комісія керувалася лише вивченням наданих документів. Враховуючи перелічені недоліки та порушення при проведенні огляду комісією Центральної МСЕК, є підстави для повторного обстеження, а не тільки формального огляду документів, з метою встановлення позивачу групи інвалідності з урахуванням усіх факторів, що мають бути оцінені згідно з наведеними приписами законодавства України для визначення ступеню розладу мого здоров`я.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачем 20.08.2018 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
Відповідачем відзив щодо заявлених позовних вимог, а також витребуваних судом документів надано не було.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, оскільки брав участь у проведенні антитерористичної операції з 14.09.2015 року по серпень 2017 року.
Згідно виписки із медичної картки позивача та висновку військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 , йому поставлений діагноз: гіпертонічна хвороба другої стадії. Гіпертрофія лівого шлуночка. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз. СНІ. Дисциркуляторна енцефалопатія першої стадії складного генезу (атеросклеротичного, гіпертонічного) у вигляді розсіяної дрібноосередкової симптоматики, незначно виражених вестибулопатичного та церебрстенічного синдромів. Двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість при сприйнятті шепітної мови 3 метри кожним вухом. Обмежений міжхребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного, поперекового відділів хребта без порушення функції. Захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини. На підставі статей 39-6, 40-в, 41-в графи II Розкладу хвороб непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
За результатами огляду позивача КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР 18.10.2017 року було прийняте рішення про невизнання інвалідом, яке оформлене довідкою № 225.
З метою ознайомлення з висновком Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України позивачем 22.05.2018 року подано заяву до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР.
На підставі заяви позивача йому було надано рішення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» від 24.01.2018 року № 35/01/18, у якому зазначено, що при вивченні документів і результатів об`єктивного огляду хворого, комісія прийшла висновку, що незначно виражені функціональні порушення з боку серцево-судинної системи та патології опорно-рухового апарату не дають підстав для вирішення порушеного питання.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1-3 та 12 статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.
Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 (далі - Положення № 1317), медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Вимогами пункту 4 Положення № 1317 передбачено, що медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
У відповідності до пункту 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.
Згідно пункту 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.
МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.
В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.
Відповідно до пункту 25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.
Згідно з пунктом 17 Положення № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
У відповідності до вимог пункту 20 Положення № 1317, комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.
Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 05.09.2011 № 561, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.
Як зазначено позивачем у позовній заяві, відповідачем не було дотримано вимог зазначених нормативних актів при проведенні обстеження позивача та наданні висновків, щодо відсутності підстав для встановлення йому інвалідності.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 03.08.2018 року було відкрито провадження у справі, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк надати відзив на позов, а також було витребувано у відповідача докази по справі. Зазначена ухвала була отримана відповідачем 20.08.2018 року, однак, відзив щодо заявлених позовних вимог, а також витребуваних судом документів надано не було.
Суд зазначає, що відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частини 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Положеннями частини 9 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Крім цього, згідно частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Таким чином, у зв`язку із неподанням відповідачем, який є суб`єктом владних повноваженнь, відзиву на позов суд розцінює вказану обставину, як визнання позову.
Також, суд вважає за можливе визнати обставину щодо недотримання відповідачеми процедури при прийнятті оскаржуваного рішення, у зв`язку із неподанням відповідачем витребуваних судом доказів, які б могли підтвердити протилежне.
Таким чином, суд дійшов висновку про визнання протиправним висновку Державного закладу «Центральна МСЕК Міністерства охорони здоров`я України» від 24.01.2018 року №35/01/18 та необхідність зобов`язати ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» повторно розглянути питання щодо визначення ступеня обмеження життєдіяльності позивача з урахуванням висновку, визначеного ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України».
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» направити ОСОБА_1 для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) або Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця), суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
З вищезазначеної норми Конституції України слідує, що кожен орган державної влади зобов`язаний діяти виключно в межах передбачених чинним законодавством. Відповідно, суд при вирішенні питання щодо правомірності дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо відповідності таких дій нормам чинного законодавства, однак не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього органу державної влади.
Крім того, як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р., під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Згідно абзацу 3 пункту Згідно пункту 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, в особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вирішення питання щодо необхідності направлення осіб, які обстежуються Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця), є дискреційним повноваженням відповідного органу, які суд не може перебирати на себе.
Таким чином, суд зазначає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, а саме, шляхом зобов`язання відповідача направити ОСОБА_1 для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) або Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця).
За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинти певні дії.
Підстави для застосування ст.139 КАС України у суду відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати висновок Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», оформлений листом від 24.01.2018 року №35/01/18.
Зобов`язати Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» повторно розглянути питання щодо визначення ступеня обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник