Справа № 820/5046/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5046/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Григорова А.М. , Старосуда М.І.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2018, суддя Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 15.08.18 по справі № 820/5046/18

за позовом ОСОБА_1

до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасувати рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №87 від 15.02.2018р., зобов'язання Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку прийняти рішення про погодження набуття істотної участі у професійному учаснику фондового ринку ТОВ "Компанія з управління активами "Спільна Інвест" ОСОБА_1 за заявою від 10.01.2018р. з урахуванням наданого примірнику переліку документів, перевірка якого вже відбулась.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2018р. позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №87 від 15.02.2018р. Зобов'язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку вирішити питання за заявою ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1; місце реєстрації - 61000, АДРЕСА_1) від 10.01.2018р. з приводу погодження набуття істотної участі у професійному учаснику фондового ринку ТОВ "Компанія з управління активами "Спільна Інвест" (ідентифікаційний код - 38965671) у порядку абзацу 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України. У решті вимог позов залишено без задоволення.

Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку не погоджується з висновками суду, одала апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак в порядку ст. 317 КАС України підлягає скасуванню. Вказує , що суду першої інстанції на момент прийняття оскаржуваного рішення було відомо, що відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» як підстава для відмови у видачі письмового погодження набуття або збільшення істотної участі у фінансовій установі може бути невідповідність фінансового стану заявника вимогам не тільки Закону, але і вимогам нормативно-правовими актами органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, в тому числі Порядку №394. Також, суду було відомо, що фінансовий стан заявника це сукупність показників, до яких також обов'язково входить оцінка здатності заявника у майбутньому надавати в разі потреби додаткову фінансову підтримку фінансовій установі. Комісія надавала неодноразово письмові пояснення по справі, також копії всіх документів, на підставі яких приймалося оскаржуване рішення (містяться в матеріалах спарви). Документи, які було надано в суд об'єктивно підтверджують правомірність оскаржуваного рішення, а також дають можливість повно встановити всі необхідні обставини у даній справі.Отже, судом зроблено хибний висновок про невиконання Комісією обов'язку, згідно частини 2 статті 77 КАС України. Вважає , що суд першої інстанції при вирішенні спору застосував нормативно-правовий акт, який не регулює дані правовідносини; суд застосував аналогію закону і права, об'єктивно не маючи на це підстав; з висновків суду першої інстанції вбачається, що вони не ґрунтуютьс на нормах чинного законодавства, а суб'єктивні припущення є хибними; не встановив, які саме норми чинного законодавства Комісією було порушено, і які дії зі сторони Комісії вказують на протиправність оскаржуваного рішення. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги , наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача , дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач мав намір придбати частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Спільна Інвест" для чого уклав договір від 13.10.2017р. з гр. ОСОБА_2 (розмір частки - 100%; співвідношення частки до загального розміру статутного капіталу Товариства - 0,1%; розмір статутного капіталу Товариства - 7.000.000,00 грн.; договірна вартість частки - 6.431,00 грн.) та договір від 13.10.2017 р. з ТОВ "Компанія з управління активами "Інвестиційний капітал Україна" (розмір частки - 100%; співвідношення частки до загального розміру статутного капіталу Товариства - 99,9%; розмір статутного капіталу Товариства - 7.000.000,00 грн.; договірна вартість частки - 6.424.569,00 грн.).

Додатковими договорами №1 від 06.12.2017 р. та №2 від 27.12.2017 р., укладеними окремо з гр. ОСОБА_2 та окремо з ТОВ "Компанія з управління активами "Інвестиційний капітал Україна", строк платежу за основними договорами був перенесений на інші дати після настання події отримання покупцем рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з приводу погодження набуття істотної участі у ТОВ "КУА "Спільна Інвест".

Письмовою заявою від 10.01.2018 р. позивач звернувся до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з приводу набуття істотної участі у професійному часнику фондового ринку - ТОВ "КзУА "Спільна Інвест".

Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №87 від 15.02.2018р. відмовлено у погодженні набуття прямої істотної участі у професійному учаснику фондового ринку - ТОВ "КзУА "Спільна Інвест".

Підставою для прийняття оскарженого рішення слугували приписи п.п. 3 п. 7 розділу V та п.п. 4 п. 7 розділу V Порядку погодження набуття особою істотної участі у професійному учаснику фондового ринку або збільшення її таким чином, що зазначена особа буде прямо чи опосередковано володіти або контролювати 10, 25, 50 і 75 відсотків статутного капіталу такого учасника чи права голосу придбаних акцій (часток) в його органах управління (затверджено рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 13.03.2012р. №394, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.04.2012р. за №635/20948; далі за текстом - Порядок №394), а фактичною підставою послугували судження владного суб'єкта про 1) невідповідність майнового стану заявника абз. 4 п. 3 р. IV Порядку №394 з урахуванням вимоги абз. 2 п. 3 р. IV Порядку №394, 2) відсутність інформації для встановлення відповідності заявника вимогам абз. 3 п. 3 р. IV Порядку №394 з урахуванням контролю в ТОВ "Акцептор" (ідентифікаційний код - 389656471).

Задовольняючи позовні вимоги частково , суд першої інстанції виходив з того , що у спірних правовідносинах владний суб'єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову , виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" мінімальний розмір капіталу фінансових установ, необхідний для їх заснування, та загальні вимоги до регулятивного капіталу, що необхідний для їх функціонування, визначаються законами України з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

За приписами абз. 1 ч. 5 ст. 9 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" юридична чи фізична особа, яка має намір набути істотної участі у фінансовій установі (крім корпоративного інвестиційного фонду) або збільшити її таким чином, що зазначена особа буде прямо чи опосередковано володіти або контролювати 10, 25, 50 і 75 відсотків статутного (складеного) капіталу такої фінансової установи чи права голосу придбаних акцій (часток) в органах фінансової установи, зобов'язана отримати письмове погодження органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

Механізм реалізації згаданого обов'язку викладений в абз. 2 ч. 5 ст. 9 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", де зазначено, що для отримання такого погодження відповідна юридична чи фізична особа (заявник) подає органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, інформацію, передбачену нормативно-правовими актами зазначеного органу, зокрема про власний фінансовий стан та ділову репутацію, а також про структуру власності (для юридичної особи). Фінансовим станом заявника є сукупність показників, що відображають його реальні та потенційні фінансові можливості, у тому числі рівень ліквідності, платоспроможності та фінансової стійкості, забезпеченості власними оборотними коштами (власним капіталом) та їх ефективного використання, а також оцінка здатності заявника у майбутньому надавати в разі потреби додаткову фінансову підтримку фінансовій установі.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" орган, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, відмовляє у видачі письмового погодження набуття або збільшення істотної участі у фінансовій установі у разі, коли: 1) заявником подано неповний пакет документів, визначених нормативно-правовими актами такого органу, або недостовірну інформацію чи подані документи не відповідають вимогам цього Закону або зазначених актів; 2) заявник має непогашену або незняту судимість. Якщо заявник є юридичною особою, зазначена вимога поширюється на членів виконавчого органу і наглядової ради такої юридичної особи, а також на власників істотної участі у фінансовій установі, які є фізичними особами; 3) ділова репутація або фінансовий стан заявника не відповідає вимогам, установленим законом або нормативно-правовими актами органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг; 4) у заявника відсутні власні кошти в обсязі, необхідному для набуття або збільшення істотної участі, та/або ним не підтверджено джерела походження коштів, що вносяться до статутного (складеного) капіталу; 5) заявник згідно з поданими документами не відповідає вимогам цього Закону або нормативно-правових актів органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг; 6) органами Антимонопольного комітету України заборонено концентрацію як таку, що призводить до монополізації чи суттєвого обмеження конкуренції на всьому ринку чи в значній його частині; 7) набуття чи збільшення істотної участі заявника у фінансовій установі загрожуватиме інтересам вкладників та/або інших кредиторів такої фінансової установи, розвиткові конкурентного середовища.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів зазначає , що підстави для висновку про обов'язкову можливість надання зацікавленою особою фінансової підтримки фінансовій установі в обсязі саме усього регулятивного капіталу цього суб'єкта права відповідачем не вказано в оскаржуваному рішенні, не вказано саме на підставі якого пункту , визначеного ч. 6 ст. 9 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" , яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у видачі письмового погодження набуття або збільшення істотної участі у фінансовій установі, прийнято оскаржуване рішення.

Враховуючи наведене таке рішення не може тути обгрунтованим та правомірним.

Визначення пунтк є обовязком органу при винесенні рішення, будь-які наступні обгрунтування щодо наявності тієї чи іншої підстави для прийняття оскаржуваного рішення не може бути прийнято судом , оскільки відсутні докази , що саме з цієї підстави прийнято таке рішення.

Колегія суддів зазначає , що в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представника відповідача неодноразово запитувався щодо підстав щодо підстав для відмови у видачі письмового погодження набуття передбачених наведеним вище Законом , на що представник відповідача послався на норми підзаконного акту та зазначає , що застосовано п.4 ч.6 ст. 9 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Однак , колегія суддів зазначає , що зазначений пункт стосується відсутні у заявника власних коштів в обсязі, необхідному для набуття або збільшення істотної участі, та/або ним не підтвердженння джерела походження коштів, що вносяться до статутного (складеного) капіталу, але фактично відповідач обгрунтовує зовсім інші обставини прийняття оскаржуваного рішення , бо матеріали справи свідчать , що коштів у позивача достатньо для придбання та до джерел їх походження запересчень не має.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при винесенні спірного рішення відповідач взагалі не керувався приписами ч. 6 ст. 9 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а мотивував свої висновки виключно з посиланням на приписи Порядку №349.

Вказаний спосіб дій відповідача не узгоджується як з вимогами ст. 8 Конституції України в частині принципу правової визначеності як невід'ємної складової принципу верховенства права, так і з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України в частині дотримання законодавчо визначеного способу реалізації владних управлінських функцій.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції , що рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №87 від 15.02.2018р підлягає скасуванню, оскільки факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи державного контролю за фондовим ринком знайшов підтвердження в ході розгляду справи, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог в частині визнання протиправним оскарженого рішення та зобов'язання відповідача повторно вирішити заяву позивача.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321 ,323,325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 по справі № 820/5046/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді М.І. Старосуд А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 12.11.2018.