Справа № 9901/669/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2018 року

Київ

справа №9901/669/18

адміністративне провадження №П/9901/669/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Смоковича М. І.,

суддів Бевзенка В. М.,

Білоуса О. В.,

Шарапи В. М.,

Стрелець Т. Г.,

за участі:

секретаря судового засідання Гулової О. І.,

представника відповідача Погребняка С. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою ОСОБА_5

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів

про визнання протиправним і скасування рішення,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення КДКП від 14 лютого 2018 року № 74дп-18 про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва громадянина або держави в суді прокуратури Львівської області ОСОБА_5 (далі також - Рішення) у виді заборони на строк 4 місяці на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому він (позивач) обіймає посаду.

Позовні вимоги обґрунтовує, зокрема, тим, що при прийнятті спірного Рішення КДКП вийшла за межі своїх повноважень, визначених Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) і діяла у спосіб, не передбачений Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII). У цьому зв'язку позивач пояснив, що транспортний засіб (автомобіль марки Volkswagen Caravelle», 2010 року випуску) вартістю 187023,19 грн., який він ввіз на митну територію України, насправді придбала його дружина ОСОБА_6, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тож не могла самостійно ввезти цей автомобіль. 26 серпня 2017 року згаданий транспортний засіб зареєстрували на нього, ОСОБА_5, без сплати акцизу з видачею д.н.з. НОМЕР_1 та посвідчення НОМЕР_3, в якому зазначено про заборону відчуження автомобіля протягом 365 днів. На цій підставі позивач ствердив, що ні він, ні його дружина не стали власниками автомобіля марки Volkswagen Caravelle», 2010 року випуску, у розумінні статті 317 Цивільного кодексу України, відповідно у нього не було обов'язку повідомляти Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані. Втім, 14 листопада 2017 року таке повідомлення (у зв'язку з придбанням автомобіля) він все ж подав, після чого Генеральна інспекція Генеральної прокуратури України подала до КДКП дисциплінарну скаргу. З посиланням на статті 11, 49, 50 Закону № 1700-VII позивач зазначив, що здійснення контролю і перевірка декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК. За відсутності доказів надіслання НАЗК обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_5 вимог законодавства у сфері корупції, КДКП не наділена повноваженнями давати оцінку діям прокурора в цій частині. Окрім того, позивач вважає, що змін у його майновому стані не відбулося, позаяк змінився лише якісний його показник (за гроші придбано майно), але кількісний, з яким, на переконання позивача, закон і пов'язує зміни у майновому стані як підставу для повідомлення НАЗК, залишився таким як був.

Ухвалою від 30 липня 2018 року Верховний Суд відкрив провадження у справі за вказаним позовом і призначив її до розгляду на 28 серпня 2018 року в судовому засіданні з викликом сторін.

Тією ж ухвалою суд зобов'язав сторін надати заяви по суті спору.

На виконання вимог суду КДКП надіслала відзив на позовну заяву від 17 серпня 2018 року та копії матеріалів дисциплінарного провадження № 11/2/4-897дс-270дп-17.

У відзиві на позовну заяву відповідач, серед іншого, пояснив, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі підпунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII слугувало те, придбавши автомобіль вартістю 187023,19 грн., позивач, який є суб'єктом декларування у розумінні Закону № 1700-VII, не направив НАЗК повідомлення про суттєві зміни у майновому стані протягом десятиденного строку відповідно до вимог статті 52 Закону № 1700-VII, що є свідченням неналежного виконання службових обов'язків.

Позивач своєю чергою надіслав відповідь на відзив, в якому зауважив, що відповідач не спростував того, що при прийнятті спірного Рішення вийшов за межі своїх повноважень, визначених Законом № 1697-VII, та діяв у спосіб, не передбачений Законом № 1700-VII.

Згодом відповідач надіслав суду листа від 08 жовтня 2018 року № 11/2/4-106/9вих-18, у якому з покликанням на статтю 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) зазначив, що повністю визнає позов ОСОБА_5 до КДКП про скасування Рішення.

Судовий розгляд цієї справи двічі переносився з об'єктивних причин, востаннє - на 08 листопада 2018 року.

У судове засідання позивач не з'явився, але подав клопотання про розгляд справи без його участі. Неможливість прибути в судове засідання позивач пояснив тим, що того ж дня (08 листопада 2018 року) він як прокурор братиме участь в іншому судовому засіданні у господарському суді Львівської області. Водночас позивач зазначив, що свої вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав клопотання КДКП, яке надійшло раніше до суду, про визнання позову.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, дослідив зміст позовних вимог і обставини, якими позивач їх обґрунтовує, дослідив матеріали справи і встановив таке.

ОСОБА_5 працює в органах прокуратури з грудня 1996 року і дотепер, на посаді прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва громадянина або держави в суді прокуратури Львівської області - з 14 квітня 2016 року.

22 листопада 2017 року до КДКП надійшла дисциплінарна скарга Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України про вчинення прокурором ОСОБА_5. дисциплінарного проступку.

У цій скарзі заявник повідомив, що прокурор ОСОБА_5. 22 серпня 2017 року придбав автомобіль марки «Volkswagen Caravelle», 2010 року випуску, вартістю 187023,19 грн., що становить понад 116 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб (станом на 01 січня 2017 року).

26 серпня 2017 року зазначений транспортний засіб ОСОБА_5 зареєстрував у ТСЦ № 4641 з видачею р.н.з. НОМЕР_1.

Придбавши зазначений автомобіль ОСОБА_5 не повідомив у десятиденний строк НАЗК про суттєві зміни у майновому стані у зв'язку з таким придбанням. Таке повідомлення він подав лише 14 листопада 2017 року. що є порушенням частини другої статті 52 Закону № 1700-VII.

З урахуванням наведеного скаржник вважає, що в діях прокурора ОСОБА_5 є ознаки дисциплінарних проступків, передбачених підпунктами 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження за вказаною скаргою за допомогою автоматизованої системи передали члену Комісії ОСОБА_7

23 листопада 2017 року член Комісії ОСОБА_7 ухвалив рішення про відкриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора ОСОБА_5., якому присвоєно № 11/2/4-897дс-270дп-17.

За результатами перевірки член Комісії ОСОБА_7 склав висновок від 22 січня 2018 року про наявність у діях прокурора ОСОБА_5. дисциплінарного проступку.

Зазначений висновок Комісія розглянула на своєму засіданні 14 лютого 2018 року, у підсумку якого прийнято спірне Рішення.

За змістом цього Рішення, під час дисциплінарного провадження встановлено, що прокурор ОСОБА_5., відповідно до вантажної митної декларації від 22 серпня 2017 року №А209190/2017/113768 придбав у Федеративній Республіці Німеччині автомобіль марки «Volkswagen Caravelle», 2010 року випуску, вартістю 187023,19 грн., що становить понад 116 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб (станом на 01 січня 2017 року).

Після митного оформлення, 26 серпня 2017 року ОСОБА_5 зареєстрував вказаний автомобіль на себе, отримав у ТСЦ № 4641 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та р.н.з. НОМЕР_1. Однак, як зазначено в Рішенні, будучи суб'єктом декларування, всупереч вимог частини другої статті 52 Закону № 1700-VII, не повідомив у десятиденний строк НАЗК про суттєві зміни у майновому стані щодо придбаного ним транспортного засобу, подавши його значно пізніше - 14 листопада 2017 року.

Під час перевірки прокурор ОСОБА_5. пояснив, що в серпні 2017 року його дружина ОСОБА_6 вирішила придбати автомобіль марки «Volkswagen Caravelle», 2010 року випуску. Оскільки вона самостійно не могла ввезти зазначений автомобіль, 19 серпня 2017 року його придбав він, відповідно і здійснив митне оформлення цього автомобіля.

26 серпня 2017 року ОСОБА_5 зареєстрував вказаний автомобіль на своє ім'я, про що йому видали відповідне свідоцтво з особливою відміткою: «ЄВРО-5 заборонено відчуж. 365 днів без сплати акцизу».

З огляду на вказане обмеження щодо відчуження, ОСОБА_5 вважав, що він не став фактичним власником цього автомобіля, а тому й не повідомляв НАЗК про суттєві зміни у майновому стані у зв'язку з його придбанням.

На засіданні Комісії ОСОБА_5 повністю підтвердив свої пояснення, надані під час перевірки. Між тим зауважив, що після усвідомлення факту набуття ним права власності на цей автомобіль, відразу подав відповідне повідомлення до НАЗК, визнавши таким чином свою помилку.

Оцінивши встановлені обставини КДКП дійшла висновку, що в діях прокурора ОСОБА_5. є склад дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, а саме: неналежне виконання службового обов'язку та вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Свій висновок Комісія обґрунтувала з покликанням, зокрема, на положення пункту 2 Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 111 від 13 квітня 2017 року, за яким до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать порушення прокурором вимог, заборон та обмежень, встановлених Законами України «Про запобігання корупції» та «Про прокуратуру».

Як зазначено в Рішенні, обов'язок, встановлений у статті 52 Закону № 1700-VII стосується лише обмеженого кола осіб, яке окреслено саме за ознакою їх службової (професійної) діяльності та займаних посад. Тобто обов'язок подати повідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані законодавець поклав не на всіх громадян, а лише на певних службових осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У цьому зв'язку Комісія зазначила, що розрізняє поняття посадових обов'язків та службових обов'язків. Останні є більш широким поняттям, яке включає в себе посадові обов'язки. Службові обов'язки для осіб, уповноважених на виконання функцій держави, встановлюються законодавством. Для прокурорів такі обов'язки встановлені законами України, підзаконними нормативно-правовими актами та міжнародними документами.

З покликанням на положення, які містять рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Ради Європи щодо кодексів поведінки державних службовців № R (2000) 10, параграф 68 висновку Венеціанської комісії щодо проекту Закону України «Про прокуратуру» № 667/2012 та її попередні оцінки (проекту) правової бази прокуратури в Україні Комісія підсумувала, що подання прокурором повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, відповідно до Закону № 1700-VII в порядку, визначеному НАЗК, є його службовим обов'язком, а невиконання чи неналежне виконання цього обов'язку є підставою для дисциплінарної відповідальності прокурора.

Відтак КДКП вирішила, що ОСОБА_5, будучи прокурором, який згідно підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII є суб'єктом декларування, у порушення вимог частини другої статті 52 Закону № 1700-VII, пунктів 2, 6 Розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який затверджений рішенням НАЗК № 3 від 10 червня 2016 року, діючи з необережності, не повідомив НАЗК у десятиденний строк про суттєві зміни у майновому стані, а саме про придбання рухомого майна - автомобіля марки «Volkswagen Caravelle», 2010 року випуску, вартістю 187 023,19 грн., що становить понад 116 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб (станом на січень 2017 року).

Факт вчинення цього дисциплінарного проступку, як зазначила Комісія, підтверджується: копією ВМД від 22 серпня 2017 року, № UА209190/2017/113768, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Caravelle» серії НОМЕР_3, копією реєстраційної картки технічного засобу марки «Volkswagen Caravelle», вартістю 187023,19 грн., роздруківкою скрін-шоту із сайту НАЗК про подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_5

Стосовно вчинення прокурором ОСОБА_5. дисциплінарного проступку у виді систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики (пункт 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII) не знайшло свого підтвердження.

Комісія зазначила, що при обранні прокурору ОСОБА_5. виду дисциплінарного стягнення врахувала характер проступку, його наслідки, особу прокурора, ступінь його вини та інші обставини, зокрема: відсутність негативних наслідків цього дисциплінарного проступку, в тому числі негативного суспільного резонансу та заподіяння цим шкоди авторитету органів прокуратури, позитивну службову характеристику та відсутність дисциплінарних стягнень, необережну форму вини та добровільне подання до НАЗК повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а також щире визнання ним своєї вини.

З урахуванням цього КДКП вирішила, що є достатні підстави для того, щоб притягти прокурора ОСОБА_5. до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді заборони на строк 4 місяці на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому він обіймає посаду.

Не погодившись з таким Рішенням, прокурор ОСОБА_5. звернувся з цим позовом до суду.

При прийнятті рішення колегія суддів керувалася таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків; &?я;…&?н; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Згідно з частиною другою статті 45 Закону № 1697-VII право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів розміщує на своєму веб-сайті рекомендований зразок дисциплінарної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 46 Закону №1697-VII після відкриття дисциплінарного провадження член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки.

Згідно з частинами десятою, одинадцятою статті 46 Закону № 1697-VII член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Висновок та зібрані у процесі перевірки матеріали передаються на розгляд Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та мають бути отримані його членами не пізніш як за п'ять днів до засідання, на якому такий висновок розглядатиметься.

Порядок розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора визначено у статті 47 Закону №1697-VII. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 48 Закону № 1697-VII Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, який проводив перевірку та готував висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, не має права брати участі у голосуванні при прийнятті рішення за результатами розгляду зазначеного висновку та бути присутнім під час проведення такого голосування.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону № 1697-VII рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів викладається в письмовій формі, підписується головуючим і членами Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, які брали участь у розгляді висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, і оголошується на засіданні цього органу. Рішення у дисциплінарному провадженні має містити: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду прокурора, який притягається до дисциплінарної відповідальності; 2) обставини, встановлені під час здійснення провадження; 3) мотиви, з яких Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів ухвалила рішення; 4) суть рішення за наслідками розгляду із зазначенням виду дисциплінарного стягнення в разі його накладення; 5) порядок і строк оскарження рішення.

За правилами пунктів 61-63 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення) Комісія має право прийняти рішення, якщо на її засіданні присутні не менше дев'яти членів. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість від загального складу Комісії, передбаченого Законом. Рішення Комісії викладаються в письмовій формі.

Комісія не приймає рішень на підставі припущень, неперевіреної, недостовірної інформації.

У рішенні Комісії зазначаються дата і місце його прийняття, члени комісії, які брали участь у засіданні, питання, що розглядалися, мотиви прийнятого рішення. Рішення підписується головуючим та членами Комісії, які брали участь у засіданні.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону № 1700-VII до повноважень Національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1700-VII державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Національне агентство перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 49 Закону № 1700-VII якщо за результатами контролю встановлено, що суб'єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб'єкта про факт неподання декларації, і суб'єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об'єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб'єктом декларування.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1700-VII повна перевірка декларації полягає у з'ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб'єктом декларування діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов'язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб'єктів декларування, які займають посади, пов'язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов'язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб'єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім'ї суб'єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 1700-VII у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб'єкт декларування, та спеціально уповноважені суб'єкти у сфері протидії корупції.

Аналізуючи наведене правове регулювання в аспекті спірних правовідносин колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу насамперед на те, що контроль за своєчасністю подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також перевірка достовірності і повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації належать до виключної компетенції НАЗК.

Тобто якщо НАЗК встановить факт несвоєчасного подання чи неподання декларації або повідомлення про зміни у майновому стані особою, яка в розумінні Закону № 1700-VII є суб'єктом декларування і в якої виник обов'язок подати таку декларацію чи повідомлення, то лише висновок цього органу може бути підставою для притягнення такої особи до юридичної відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Суд встановив, що підставою для відкриття дисциплінарного провадження, а в підсумку і до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, слугувало звернення Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України до КДКП зі скаргою, у якій зазначено про те, що прокурор ОСОБА_5. несвоєчасно подав НАЗК повідомлення про зміни у майновому стані у зв'язку з придбанням автомобіля, вартість якого перевищує 116 прожиткових мінімумів.

Зазначені обставини (придбання автомобіля, його вартість, повідомлення про зміни у майновому стані) Генеральна інспекція Генеральної прокуратури України, як висновується зі змісту її скарги, адресованої КДКП, встановила на підставі відомостей, які містить Національна автоматизована інформаційна система Департаменту ДАІ МВС України. На цій підставі скаржник констатував факт порушення позивачем вимог частини другої статті 52 Закону № 1700-VII, у зв'язку з чим просив притягти позивача до дисциплінарної відповідальності

Утім, КДКП є колегіальним органом, який в межах повноважень, визначених Законом № 1697-VII, визначає рівень фахової підготовки осіб, які виявили намір зайняти посаду прокурора, та вирішує питання щодо дисциплінарної відповідальності, переведення та звільнення прокурорів з посади. Питання контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб не віднесено до компетенції КДКП.

Беручи до уваги наведене правове регулювання спірних правовідносин колегія суддів дійшла висновку, що КДКП, коли в рамках розгляду дисциплінарної справи щодо позивача констатувала в діях останнього порушення вимог законодавства про запобігання корупції й на цій підставі прийняла спірне Рішення, вийшла за межі своїх повноважень.

Потрібно зауважити, що порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру є окремою підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності (пункт 4 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII) і не охоплюється таким поняттям як невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків. Останні стосуються та/чи визначаються насамперед правовим статусом прокуратури, її завданнями як державного органу та покладеними на неї функціями.

З огляду на зазначені мотиви колегія суддів вважає помилковим висновок відповідача, що невиконання прокурором ОСОБА_5. вимог законодавства у сфері запобігання корупції свідчить про неналежне виконання ним службових обов'язків як фактичної підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Факт порушення, у цьому випадку несвоєчасного подання повідомлення про зміни у майновому стані, мав би встановити компетентний орган, яким є НАЗК, тоді як компетенцією КДКП було б вирішити на цій підставі питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Проте, доказів того, що факт несвоєчасного повідомлення про зміни у майновому стані встановило НАЗК, відповідач не надав.

Отож колегія суддів вважає, що за встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних відносин Рішення КДКП не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС, відповідно позов підлягає задоволенню.

Окрім того суд враховує, що відповідач визнав обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 в цій справі, що відповідно до статті 47 КАС є підставою для того, щоб їх задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На дату постановлення рішення у цій справі документально підтвердженими є витрати позивача на сплату судового збору в сумі 704,80 грн.

За правилами частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_5 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним і скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 14 лютого 2018 року № 74дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва громадянина або держави в суді прокуратури Львівської області ОСОБА_5».

Стягнути з бюджетних асигнувань Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (вул. Мельникова, 81-б, м. Київ; ) на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 листопада 2018 року.

Головуючий суддя М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

О. В. Білоус

В. М. Шарапа

Т. Г. Стрелець