Справа № 154/3135/16,2а/154/171/16
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2018 року

Київ

справа №154/3135/16,2а/154/171/16

адміністративне провадження №К/9901/34629/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними матеріалами касаційну скаргу управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області (далі - Управління) на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2017 року (суддя Бруновська Н.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

16 грудня 2016 року Управління звернулося до Львівського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2016 року у цій справі.

Цю апеляційну скаргу Львівській апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06 січня 2017 року залишив без руху у зв'язку із несплатою судового збору, а ухвалою від 16 лютого 2017 року - повернув Управлінню через не усунення її недоліків.

27 лютого 2017 року Управління вдруге звернулося до Львівського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на постанову Волинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2016 року у цій же справі.

До апеляційної скарги додало клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтувало тим, що на момент подання апеляційної скарги 16 грудня 2016 року Управління не було звільнено від сплати судового збору і не мало фінансової можливості сплатити цей платіж, проте несплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Крім того, посилався й на те, що час подання скарги виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення, звільнені від сплати судового збору, що, на думку апелянта є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09 березня 2017 року залишив апеляційну скаргу Управління без руху у зв'язку із тим, що підстави, вказані у клопотанні, визнав неповажними.

15 травня 2017 року апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління на підставі частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою.

Управління не погодилося із цим рішенням суду апеляційної інстанції і 29 травня 2017 року звернулося із касаційною скаргою про його скасування та передачу справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування скарги зазначило доводи аналогічні викладеним у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, додатково послалося на порушення судом апеляційної інстанції норм статті 159 КАС, у редакції чинній на час постановлення оскаржуваного рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з'ясував обставини, на підставі яких було прийнято оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 102 КАС, у редакції чинній до 15 грудня 2017 року, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Аналогічна норма міститься у статті 121 КАС, у чинній на сьогоднішній день редакції.

Вирішення суддею питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку касаційного оскарження в конкретній справі залежить від вказаних у клопотанні причин, підтверджених відповідними засобами доказування.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на апеляційне оскарження, на які скаржник посилається як на поважні, суд має виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів і з того, чи мав скаржник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини у вимірі положень пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Так, у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції, визнавши причини пропуску процесуального строку неповажними, виходив із того, що відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» зобов'язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору. Незважаючи на пряму норму Закону, Кабінет Міністрів України не забезпечив фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору. Однак невиконання Урядом закону не може бути поважною причиною для подання апеляційної скарги поза строками на апеляційне оскарження, адже цим порушуються права особи, яка звернулась до суду за захистом своїх прав і яка сподівається на швидке виконання судового рішення, яке набрало законної сили. З моменту отримання оскаржуваної постанови, Управління мало достатньо часу для вирішення питання сплати судового збору.

Крім того, цей суд зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2016 року апелянтом вже було подано апеляційну скаргу на постанову Волинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2016 року, яку ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 січня 2017 року залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору за подачу апеляційної скарги та в подальшому ухвалою цього ж суду від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу повернуто апелянту.

Отже, у справі, що розглядається, комплексна оцінка вказаних у клопотанні обставин не дала суду можливість за внутрішнім переконанням визнати обставини, на які покликається скаржник, непереборними чи такими, що об'єктивно не дали можливість йому своєчасно реалізувати своє право на апеляційне оскарження.

В аспекті наведеного слід також зазначити, що відповідно до статті 341 КАС у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому касаційну скаргу Управління слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 345, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко