Справа № 1840/3650/18
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2018 р. Справа № 1840/3650/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соп'яненка О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену в листі від 16.08.2018 № Ф-9265-3936/21-18, у надані йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області, та зобовязати відповідача надати такий дозвіл.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач безпідставно відмовив йому в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, чим грубо порушив законні права позивача. Земельним кодексом України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Підставою для відмови в наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою. Таким чином, підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутні. Вважає, що в даному випадку відповідач був зобовязаний надати дозвіл.
26.09.2018 ухвалою суду відкрито провадження та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
04.10.2018 представник відповідача подала відзив на позовну заяву (а.с. 16-19), в якому зазначила, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області, розглянувши клопотання позивача, листом від 16.08.2018 № Ф-9265-3936/21-18 повідомило про неможливість його задоволення в звязку з тим, що на виконання розпоряджень КМУ від 01.04.2014 № 333-р, від 22.09.2016 № 688-р та, керуючись рішенням колегії Держземагентства України від 14.10.2014 № 2/1, відповідач направив запит до органу місцевого самоврядування щодо висловлення позиції на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. На зазначений запит Низівська селищна рада колегіальної обґрунтованої та мотивованої відповіді не надала. Головне управління під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності повинно приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування, яка базується на принципі колегіальності. Головне управління не має можливості під час вирішення питань щодо відведення земельної ділянки нехтувати вимогами розпорядження Кабінету Міністрів України. Також представник відповідача зазначила, що зобовязання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі адміністративного судочинства. Просила суд відмовити в задоволенні позову.
Станом на день винесення рішення відповіді на відзив до суду не надано.
Перевіривши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд визнає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 19.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області (а.с. 9). До заяви були додані графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, копія паспорта та копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі.
Листом від 16.08.2018 № Ф-9265-3936/21-18 (а.с. 11) відповідач повідомив позивача про те, що з метою недопущення земельних спорів, порушення прав та законних інтересів третіх осіб, на виконання розпоряджень Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 № 333-р, від 22.09.2016 № 688-р та, керуючись рішенням колегії Держземагенства України від 14.10.2014 № 2/1, Головне управління направило відповідний запит до органу місцевого самоврядування щодо висловлення позиції на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації землеустрою. На запит Головного управління колегіальної обґрунтованої та мотивованої відповіді щодо погодження або непогодження зазначеного землевідведення Низівська селищна рада не надала. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні здійснюється, окрім іншого, на принципі колегіальності, при якому керівництво здійснюється групою осіб, що мають рівні права й обовязки в розвязанні питань, віднесених до їхньої компетенції. Згідно з розпорядженнями від 01.04.2014 № 333-р та від 22.09.2016 № 688-р передбачається розширення повноважень органів місцевого самоврядування з розпорядження земельними ділянками, у тому числі за межами населених пунктів. Враховуючи викладене, Головне управління під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності повинно приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування, яка базується на принципі колегіальності.
Суд не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає відмову необґрунтованою.
Відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Відповідно до частин першої-третьої ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.
Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
На підставі пунктів 1 та 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.
Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.
Тобто, проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам. У даному випадку таким органом є Головне управління Держгеокадастру у Сумській області. Позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у звязку з тим, що Головне управління під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності повинно приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування, яка базується на принципі колегіальності. У ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу, однак відповідач жодної з них у листі від 16.08.2018 № Ф-9265-3936/21-18 не вказав.
Посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 № 333-р, від 22.09.2016 № 688-р суд вважає безпідставними. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 333-р затверджено "Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні", зобов'язано Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства разом із заінтересованими центральними та місцевими органами виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування та їх всеукраїнських асоціацій у тримісячний строк розробити та подати в установленому порядку Кабінетові Міністрів України проект плану заходів щодо реалізації Концепції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 688-р від 22.09.2016 затверджено план заходів з реалізації Концепції, затвердженої наведеним розпорядженням. Ніякими додатковими повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності органи місцевого самоврядування, як стверджує відповідач, цією Концепцією не наділяються. Рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 № 2/1 також вимагає лише отримання схожого погодження об'єднаних територіальних громад (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно зі ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Крім того, як було зазначено вище, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України, у ньому ж визначено й орган, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам. У даному випадку таким органом є саме відповідач. Розпорядження Кабінету Міністрів України не є нормативним актом, яким вносяться зміни до Земельного кодексу України.
Відповідач, в силу вимог Земельного кодексу України та покладених на нього обов'язків, зобов'язаний в кожному випадку дослідити фактичні обставини повно та всебічно для з'ясування наявності чи відсутності встановлених законом підстав для відмови в задоволенні заяви. Жодної з наведених у ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач не зазначив.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи те, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не дотримався вимог Земельного кодексу України, таке рішення не може відповідати приписам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
З приводу твердження відповідача про неможливість судового втручання у його дискреційні повноваження суд зазначає наступне.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені в законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанта вибору будь-ким. У справі, що розглядається повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови в його наданні регламентовано частиною 7 статті 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє в наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, то орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, а тому не є дискреційними.
Враховуючи те, що під час судового розгляду встановлено факт протиправної поведінки відповідача, суд вважає, що зобов'язання його прийняти рішення конкретного змісту не є втручанням в його дискреційні повноваження, та саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, суд визнає протиправною відмову відповідача в наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та вважає необхідним зобов'язати відповідача надати такий дозвіл.
На підставі ст. 139 КАС України на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409,60 грн, сплачений при зверненні до суду з позовом.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену в листі від 16.08.2018 № Ф-9265-3936/21-18, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів.
Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп'яненко