Справа № 348/1791/18
Суддя: Міськевич О. Я.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 348/1791/18

12 листопада 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря: Скоблей О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора ДПП у Львівській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови серії НК № 596331 від 18.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ДПП у Львівській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови серії НК № 596331 від 18.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 596331 від 18.08.2018 року, складеною інспектором ДПП у Львівській області, лейтенантом поліції ОСОБА_3, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП за те, що він 18.08.2018 року приблизно о 23 год. 50 хв. в м. Львів по вул. Зелена, здійснив рух по смузі для громадського транспорту, позначену дорожнім знаком 5.8, та на нього накладено штраф в розмірі 510 гривень.

З постановою не погоджується, оскільки ПДР України не порушував. Зазначає, що 18.08.2018 року приблизно о 23 год. 50 хв. він рухався нас своєму автомобілі в м. Львів по вул. Зелена. Оскільки на проїзній частині був відсутній знак про те, що смуга відноситься тільки для проїзду маршрутних транспортних засобів, та розмітка на дорозі затерта, він не зауважив про заборону проїзду по даній смузі, та продовжив рух керуючись загальними правилами проїзду. На підставі цього він відмовився підписувати постанову про накладення адміністративного стягнення.

Також зазначає, що відповідно до положень КУпАП, ЗУ «Про дорожній рух», у разі порушень ПДР України водій повинен бути зупинений, постанову складено на місці, а у випадку незгоди з порушенням повинен бути складений протокол в порядку, передбаченому ст. 256 КУпАП, із зазначенням відомостей про особу, яка скоїла правпорушення, пояснень цієї особи, та розяснення її права на правову допомогу та права на оскарження постанови. Однак дана процедура не проводилась.

Крім того вказує, що постанова оформлена з помилками, а саме неправильно заначено його прізвище «ОСОБА_1 (що) Вітищак», що не допускається при оформленні постанови, в також по суті адміністративного правопорушення описано дію знака 5.11 ПДР, а в постанові зазначено 5.8.

Вважає дії інспектора незаконними, а винесену постанову в справі про адміністративне правопорушення такою, що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не зявився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, наведених в адміністративному позові, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову інспектора ДПП у Львівській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 серії НК № 596331 від 18.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

20.09.2018 р. через канцелярію суду поступив відзив на позовну заяву від представника відповідача управління патрульної поліції у Львівській області, в якому зазначено, що управління патрульної поліції у Львівській області позовні вимоги позивача не визнає, заперечує проти задоволення позову.

Так, Твердження Позивача про те, що на проїзній частині відсутній знак, який вказує на те, що смуга відноситься тільки для руху маршрутних транспортних засобів, а розмітка на дорозі затерта - не відповідає дійсності і не підтверджена жодними фактичними даними, а згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно п. 2.3.6 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Також звертають увагу, що позивач не заперечує самого факту руху його т/з за адресою м. Львів, вул. Зелена 14, тому така обставина згідно ч. 1 ст. 78 не підлягає доказуванню.

Щодо твердження позивача про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення у даній категорії справ про адміністративні правопорушення, то таке твердження є безпідставним в силу ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Щодо твердження про неправильне зазначення у оскаржуваній постанові прізвища, то воно теж не відповідає дійсності, оскільки прізвище правопорушника, вказане у ній - «Вітишак».

Просять в задоволенні позову відмовити повністю.

На підставі ч. 3 ст. 194 КАС України за наявності клопотань всіх учасників справи про розгляд справи у їх відсутності суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши письмові докази, які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, прийшов до наступного висновку.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч. 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як вбачається з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено главою 22 КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 зі змінами і доповненнями (надалі «Правила дорожнього руху»).

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено, що ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП визначено вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення. В тому числі, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення, дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу..

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.08.2018 року підставою для притягнення ОСОБА_2М до адміністративної відповідальності стало те, що останній 18.08.2018 року приблизно о 23 год. 50 хв. в м. Львів по вул. Зелена, здійснив рух по смузі для громадського транспорту, позначену дорожнім знаком 5.8, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а саме неправильно заначено прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності «ОСОБА_1 (що) Вітищак», та невірно зазначено суть адміністративного прапорушення, зокрема описано дію знака 5.11 ПДР «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» (Смуга призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів), а в постанові зазначено дію знака 5.8 ПДР «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» (Дорога, на якій рух транспортних засобів здійснюється за встановленим маршрутом по спеціально відведеній смузі назустріч загальному потоку транспортних засобів).

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, відповідачем не доведений, оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

При винесені постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем не було встановлено всіх фактичних даних справи, не у повному обсязі досліджені обставини справи, не з'ясовано, чи було взагалі вчинено адміністративне правопорушення.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 р. у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доказів наданих позивача.

Всі вище наведені порушення з боку відповідача, на думку суду є безперечними підставами для скасування оскарженого рішення посадової особи.

Із зазначеного вище вбачається, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

За цих обставин, суд вважає, що підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не має, а тому його адміністративний позов підлягає до задоволення.

Із оскаржуваної позивачем постанови вбачається, що вона винесена 18.08.2018 року, а за захистом своїх прав позивач звернувся в суд 28.08.2018 року, тому відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України строк звернення до адміністративного суду ним не пропущено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.38, 268, 283 КУпАП, ст.ст.5-10, 241-243, 246, 250, 268-270, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до інспектора ДПП у Львівській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови серії НК № 596331 від 18.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення задовільнити.

Постанову інспектора ДПП у Львівській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 18.08.2018 року серії НК № 596331 про накладення на ОСОБА_2 штрафу в сумі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Надвірнянський районний суд в строк визначений ч. 4 ст. 286 КАС України.

Суддя Міськевич О.Я.