Справа № 804/4549/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2018 року Справа № 804/4549/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: 19.06.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Відділу з питань призначення та перерахування пенсій №18 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у здійсненні позивачу призначення пенсії та перерахунку відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після смерті годувальника ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
- зобов'язати Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити, починаючи з 20 квітня 20l8 року, призначити позивачу пенсію після смерті годувальника ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та провести перерахування та виплату.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 26.11.2003 перебуває на обліку пенсійних органів та є пенсіонером за віком. 20.04.2018 помер її чоловік. У зв'язку з чим, позивач звернулася до відповідача з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника. Однак, відповідач відмовив у призначенні такої пенсії через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні померлого. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника з-поміж інших категорій осіб мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, шлюб яких зареєстрований і не був розірваний на момент смерті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
13.07.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов в якому зазначено, що позивач звернулася до відповідача з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника. Однак, до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника не додано обов'язків документ про перебування членів сім'ї на утриманні померлого годувальника. Так, заявницею до заяви додано документ, відповідно до якого померлий до дня своєї смерті був зареєстрований один в будинку; довідка про спільне проживання з годувальником на момент його смерті не була подана. З огляду на зазначене, вважає, що ОСОБА_2 було правомірно відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Ухвалою суд від 12.07.2018 замінено первісного відповідача Відділ з питань призначення та перерахування пенсій №18 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 27.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання сторони не з'явились, поте надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд,-
З матеріалів справи судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2, актовий запис № 413, видане 10.07.1971 року Міським бюро РАЦС м. Павлоград Дніпропетровської області.
З 26.11.2003 року ОСОБА_2 перебуває на обліку управління пенсійного фонду та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Чоловік позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, актовий запис № 562, виданим Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області.
14.05.2018 poку позивач подала до Управління заяву про переведення з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника згідно статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Для призначення пенсії у разі втрати годувальника позивачем була надана довідка від 08.05.2018 p. №1050, видана виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради, згідно з якою померлий годувальник ОСОБА_4, 1949 р.н., до дня своєї смерті був зареєстрований один в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2. Довідка про спільне проживання з годувальником на момент його смерті позивачем надана не була.
При вирішенні спору суд виходить з того, що спірним у цій справі є факт перебування позивача на утриманні померлого чоловіка та зазначає, що принцип, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника визначені ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Так, частиною 1 вказаної статті (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
При цьому, частиною 3 цієї ж статті визначено, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.
Отже, в силу наведених норм, необхідними умовами для переходу на пенсію у зв'язку з втратою годувальника є:
- непрацездатність членів сім'ї;
- перебування на утриманні померлого годувальника.
- документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника;
- свідоцтво про шлюб;
- довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності);
- свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
- документи про місце проживання;
- документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
Згідно із пунктом 2.11. цього ж Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім'ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Судом встановлено, що після смерті чоловіка позивач звернулася до Пенсійного органу із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, до якої в якості документа, що засвідчує факт перебування на утриманні померлого додала довідку від 08.05.2018 №1050, видана виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради, згідно з якою померлий годувальник ОСОБА_4, 1949 року народження, до дня своєї смерті був зареєстрований один в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2.
Тобто, цією довідкою підтверджено факт проживання померлого одного; відомості про факт знаходження позивача на утриманні померлого довідка не містить.
ОСОБА_2 не спростовує, що вона з померлим чоловіком зареєстровані за різними адресами, проте зазначає, що вказані перешкоди не повинні слугувати підставою для відмови їй у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
Між тим, у разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Проте доказів розгляду справи про встановлення факту перебування на утриманні покійного годувальника в порядку окремого провадження, Дніпропетровському окружному адміністративному суду не надано. Таким чином, факт знаходження на утриманні померлого чоловіка у судовому порядку не встановлений.
Зважаючи на те, що відповідно до ст. 36 Закону № 1058, право на пенсію у разі втрати годувальника мають члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, а факт перебування ОСОБА_2 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_4 не підтверджений належним чином, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відмовляючи позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника, діяло у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у переході з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника через не підтвердження факту перебування на утриманні, і як наслідок відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.
Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи судове рішення оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко