Справа № 813/134/18
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/810/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Дорош А.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішення та податкових повідомлень - рішень,-

суддя в 1-й інстанції Гавдик З.В.,

час ухвалення рішення - 16.05.2018 року,

місце ухвалення рішення - м.Львів,

дата складання повного тексту рішення - 24.05.2018 року,

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішення та податкових повідомлень - рішень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року позов заоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ДФС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що перевіркою встановлено, що за 2015-2016 роки ФОП ОСОБА_3 не вів книши обліку доходів і витрат. Перевіркою встановлено, щло ФОП ОСОБА_3 за перевірений період завищив витрати за 2015-2016 роки на загальну суму 488740 грн., втч. за 2015 рік - 310570 грн., за 2016 рік - 178170 грню Не підтвердженими є витрати на бухгалтерські послуги, надані ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 488740 грн. Акти прийому - передачі виконаних робіт складені аналогічним формулюванням послуг в кожному акті наданих послуг, тільки змінено період надання послуги та дати складання і вказані різні суми. Крім того, згідно з інформаційною базою даних «Архів електронної звітності» в період з 11.05.2015 року по 13.05.2015 року електронний звіт позивача надійшов до контролюючого органу 13.05.2015 року в 00:48:38 год.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

20.09.2017 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт за №1507/13-07/НОМЕР_1.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.п.16.1.2. п. 16.1. ст. 16, п.п. «а» п. 176.1. ст. 176, п. 177.10. ст. 177 ПК України, - неведення книги обліку доходів і витрат за 2015-2016 років.

- п. 167.1. ст. 167, п. 177.1., п. 177.2., п. 177.4. ст. 177 ПК України, донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015-2016 роки, на загальну суму 86876,60 грн., в тому числі за 2015 рік - 54806,00 грн., за 2016 рік - 32070,60 грн.

- п. 1 ч. 4 ст. 1, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», донараховано єдиний внесок за 2015- 2016 років на загальну суму 123266,67 грн., в тому числі за 2015 рік - 84869,32 грн., за 2016 рік - 39197,35 грн.

- п.п. 1.2., п.п. 1.3., п.п. 1.5., п.п. 1.6. п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, п.п. 168.1.1., пп. 168.1.2. п.168.1. ст.168 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», донараховано військового збору за 2015-2016 року на загальну суму 7331,10 грн., в тому числі за 2015 рік - 4658,55 грн., за 2016 рік - 2672,55 грн.

- п.п. «б» п. 176.2. ст.176 ПК України, не своєчасно подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, форма №1-ДФ, за І кв. 2015 року (термін подання звіту 12.05.2015р., подано ФОП подано 13.05.2015р.).

02.10.2017 року відповідачем виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-, якою позивачу визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені в сумі 123266,67 грн., в тому числі недоїмка - 123266,67 грн., штрафи - 0,00 грн., пені - 0,00 грн.

02.10.2017 року відповідачем прийнято рішення за № «Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску», яким позивачу донарахованого 123266,67 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, застосовано штрафну санкцію в сумі - 16246,40 грн.

02.10.2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з військового збору, пені на загальну суму 9163,87 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 7331,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1832,77 грн.

02.10.2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, штрафні санкції на загальну суму 510,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 0,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 510,00 грн.

02.10.2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 108 595,75 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням + 86876,60 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 21719,15 грн.

Відповідачем при перевірці позивача встановлено завищення позивачем у 2015-2016 роках витрати на загальну суму 488740,00 грн., в тому числі за 2015 рік - 310570,00 грн., за 2016 рік - 178170,00 грн., а саме у зв'язку із включенням до складу витрат «витрати на бухгалтерські послуги», наданих ФОП ОСОБА_4.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції в період з 01.01.2015 по 31.12.2016) встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема:

- витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу) (п. 177.4.2);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться, зокрема, вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п. 177.4.4).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» встановлює правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пункт п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вищевикладених норм вказує на те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Отже, для цілей оподаткування такі витрати враховуються за умови їх економічної обґрунтованості, документального підтвердження та спрямованості на збільшення доходу. Результат використання в господарській діяльності отриманих від контрагентів послуг, носить в основному оціночний та опосередкований вартісний характер, зокрема, це покращення умов ведення бізнесу, виявлення та попередження юридичних ризиків ведення господарської діяльності, приріст попиту споживачів на продукцію товариства, що в кінцевому результаті призвело до збільшення обсягів продажу та, відповідно, прибутку суб'єкта господарювання.

На підтвердження правомірності віднесення до складу витрат витрати з надання послуг в тому числі послуг з ведення бухгалтерського та податкового обліку, обробки даних, консультування з питань комерційної діяльності і оподаткування та інших за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 позивачем надано відповідні первині документи:

- договір про надання послуг №3 від 29.12.2014 року, відповідно до умов якого позивач отримує наступні послуги: забезпечення ведення бухгалтерського обліку Замовника з урахуванням особливостей діяльності Замовника і технології обробки облікових даних; організація бухгалтерського обліку господарсько-фінансової діяльності Замовника й контролю за економічним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів: організація обліку коштів, товарно-матеріальних цінностей і основних засобів, що надходять до Замовника, своєчасне відображення операцій, пов'язаних з їх рухом, облік витрат виробництва й обігу, виконання кошторисів витрат, реалізації продукції, виконання робіт (послуг), результатів господарсько-економічної діяльності, а також фінансових, розрахункових та кредитних операцій; забезпечення контролю за законністю, своєчасністю й правильністю оформлення фінансових документів; забезпечення ведення податкового обліку відповідно до чинного законодавства; забезпечення правильного нарахування й перерахування податків і зборів (податкових платежів), внесків на соціальне страхування, заробітної плати та інших виплат і платежів, погашення в установлені строки заборгованості, в тому числі за позиками; участь у здійсненні економічного аналізу господарсько-фінансової діяльності Замовника за даними бухгалтерського обліку й звітності з метою виявлення та усунення/уникнення втрат і невиробничих витрат; забезпечення збереження бухгалтерських документів; забезпечення своєчасного складання бухгалтерської та податкової звітності на підставі даних первинних документів і бухгалтерських записів, подання їх в установленому порядку до відповідних органів; здійснення контролю за зміною рахунків, на які перераховуються податки та збори (обов'язкові платежі); здійснення контролю за змінами чинного податкового, фінансового та іншого законодавства, що безпосередньо пов'язані із суттю послуг, які надаються виконавцем за цим же договором; надання Замовнику консультацій з питань оподаткування, організація роботи із підготовки пропозицій для Замовника щодо роботи із клієнтами (контрагентами); супроводження перевірок контролюючими органами підприємницької діяльності замовника; а також консультування з питань комерційної діяльності і керування у будь-яких напрямках ведення підприємницької діяльності Замовника.

-акти приймання-передачі виконаних робіт;

-платіжні доручення;

-банківські виписки;

-звіти про наданні послуги.

Колегія суддів погоджуєься з висновками суду першої інстанції про необхідність врахування вказаних доказів, оскільки підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На виконання вказаного договору сторонами було складено відповідні акти приймання-передачі послуг. Позивач стверджує, що зобов'язання за вказаним договором виконувалось в повному обсязі. Товарність вказаних операцій податковим органом не заперечується, контролюючим органом не ставилось під сумнів реальність наданих/отриманих послуг по цьому ж договору про надання послуг №3 від 29.12.2014 року.

Колегія суддів зазначає, що позивач є платником податку на додану вартість, а отже, відповідно до вимог розділу V Податкового кодексу України, зобов'язаний вести бухгалтерський та податковий облік з ПДВ. Позивач, як платник ПДВ, зобов'язаний обліковувати податкові зобов'язання та податковий кредит, виписувати та своєчасно реєструвати податкові накладні; відкрити та своєчасно поповнювати електронний рахунок ПДВ; щомісячно формувати та подавати податкові декларації із ПДВ; щомісячно сплачувати ПДВ. Вказане повністю спротовує висновки відповідача про те, що суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть податковий облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності. Позивач в період 2015-2016 років не застосовував спрощену систему оподаткування, а перебував на загальній системі оподаткування, та зареєстрований платником ПДВ (ІПН - НОМЕР_1).

Позивач перебуваючи на загальній системі оподаткування будучи платником ПДВ, з метою правильності ведення бухгалтерського та податкового обліку своєї підприємницької діяльності уклав договір про надання послуг №3 від 29.12.2014 року. Відповідно реально понесені витрати за вказаним договором правомірно включив до складу витрат, як такі, що безпосередньо пов'язані і необхідні для ведення його господарської (підприємницької) діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем у зв'язку із вказаним на його думку завищенням витрат позивачем за 2015-2016 роки на загальну суму 488740,00 грн. протиправно донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 108595,75 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями + 86876,60 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 21719,15 грн. (відповідно до податкового повідомлення-рішення від 02.10.2017 року №), а також донараховано військовий збір на загальну суму 9163,87 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 7331,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1832,77 грн., відповідно до податкового повідомлення- рішення від 02.10.2017 року №.

Вірними є висновки суду першої інстанції щодо врахування аргументів позивача щодо протиправності висновків відповідача про неутримання та неперерахування в рахунок бюджету суми єдиного соціального внеску в сумі 123266,72 грн., оскільки єдиний внесок нараховується для платників (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідачем встановлено, що позивачем занижено суми чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки, що в свою чергу призвело до заниження суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті до бюджету, на підставі чого винесено спірну вимогу №Ф- від 02.10.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 02.10.2017 року.

Колегія суддів погоджується із позицією позивача, щодо спростування вищевказаних висновків відповідача про заниження доходу позивача за 2015-2016 роки відповідно донарахування позивачу суми єдиного внеску на вказану суму доходу, що тягне за собою також визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Вірними є висновки суду першої інстанції щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення від 02.10.2017 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі по податку на доходи фізичних осіб, штрафні санкції на загальну суму 510,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 0,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 510,00 грн., за нібито несвоєчасне подання Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (звіт за формою №1-ДФ) за І-квартал 2015 року, термін подання звіту 12.05.2015 року, фактично подано позивачем - 13.05.2015 року, оскільки вказаний податковий розрахунок подавався позивачем електронними засобами зв'язку 12.05.2015 року, тобто своєчасно.

В матеріалах справи наявна роздруківка в якій тричі зазначено, що вищевказаний податковий розрахунок позивача станом на 12.05.2015 року «Не прийнятий». Тобто позивач вчинив юридично значимі дії для своєчасного виконання вимог закону, а не прийняття відповідачем вищевказаного податкового розрахунку не залежало від волі і фізичних та технічних можливостей позивача.

Згідно п. 119.2. ст. 119 ПК України, відповідальність настає за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку.

В даному випадку факт своєчасного подання позивачем податкової звітності підтверджений матеріалами справи, а не отримання відповідачем такої звітності не може бути підставою для застосування до позивача відповідної штрафної санкції.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Колегія суддів, враховує умови договору про надання правничої допомоги та надані представником позивача докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 7000 (сім тисяч) гривень вират на професійну правничу допомогу.

При цьому, колегія суддів вважає, що данний розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Додатково, колегія суддів наголошує, що представником відповідача в судовому засіданні не заявлено про неспівмірності витрат і клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами теж не подано.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року у справі № 813/134/18 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 7000 (сім тисяч) гривень вират на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.