Справа № 1640/3139/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. ПолтаваСправа № 1640/3139/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Голубенко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про визнання незаконними та скасування рішень.

Позовні вимоги:

- визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області № 46 від 22 серпня 2018 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 2040 грн;

- скасування штрафу, накладеного рішенням ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області № 41 від 07 серпня 2018 року, в розмірі 1700 грн.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_1Г.) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області) про визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області № 46 від 22 серпня 2018 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 2040 грн.

Своєю ухвалою від 08 жовтня 2018 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в справі № 1640/3139/18, ухваливши розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім цього, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про скасування штрафу, накладеного рішенням ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області № 41 від 07 серпня 2018 року в розмірі 1700 грн.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 серпня 2018 року зазначений адміністративний позов передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

27 вересня 2018 року справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду та у порядку, визначеному статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України, передана судді Шевякову І.С.

Ухвалою від 16 жовтня 2018 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі № 534/1172/18, ухваливши розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

30 жовтня 2018 року Полтавський окружний адміністративний суд своєю ухвалою об'єднав в одне провадження адміністративну справу № 1640/3139/18 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішення із адміністративною справою № 534/1172/18 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішення, присвоївши їй єдиний номер №1640/3139/18.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначала про протиправність накладення на неї штрафів за порушення законодавства про рекламу, а саме: за розповсюдження зовнішньої реклами без наявності дозволу на її розміщення від органів місцевого самоврядування, а також за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами. Зокрема, нею акцентовано увагу на тому, що відповідачем безпідставно ототожнено поняття інформаційної вивіски зі зовнішньою рекламою, у зв`язку з чим до неї застосовані оскаржувані штрафи. Вказано, що вивіска з позначенням торгової марки "Срібло-Золото" є інформаційною вивіскою відповідно до частини 6 статті 9 Закону України "Про рекламу", і не є рекламою та не потребує отримання відповідного дозволу. Тому штраф за розповсюдження зовнішньої реклами є безпідставним. Як наслідок, безпідставним є і штраф за ненадання інформації про вартість реклами, оскільки вивіска рекламою не є, то й надати інформацію про її вартість вона не могла, не маючи ні підстав, ні відповідної інформації у своєму розпорядженні.

В свою чергу, відповідач, надавши до суду відзиви на позовні заяви ФОП ОСОБА_1 /а.с. 23-31, 106-115/, проти задоволення позовних вимог заперечував.

ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області вказано, що штраф у розмірі 1700 грн застосовано до ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з ненаданням відповіді на запит відповідача про вартість розповсюдженої реклами на спеціальних конструкціях за адресою: м.Кременчук, вул. Першотравнева, б.46 (ч. 6 ст. 27 Закону України "Про рекламу"), а штраф у розмірі 2040 грн - у зв`язку з розповсюдженням зовнішньої реклами без наявності дозволу на її розміщення від органів місцевого самоврядування (ч.1 ст. 16 Закону України "Про рекламу"). Відповідачем наголошено, що неоформлена належним чином вивіска, або така, що не відповідає діючим нормативно-правовим документам, вважається рекламою. Через те, що документів на вивіску не надано, відповідач прийшов до висновку, що встановлена позивачем спеціальна конструкція з написом "Срібло-Золото" є зовнішньою рекламою.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити її позов.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував, у його задоволенні просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що листом від 13.06.2018 № 01-64/1329 Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області направив інформацію відповідачу про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог статті 16 Закону України "Про рекламу": реклама з рекламним засобом, яка розміщена на будівлі за адресою: м. Кременчук, вул.Першотравнева, б.45, розміщена без дозвільних документів та просив вжити відповідних заходів відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідачем у зв`язку з тим, що позивачем розповсюджена зовнішня реклама без відповідного дозволу, складено протокол про порушення законодавства про рекламу від 27.06.2018 № 36 /а.с. 48/.

Рішенням від 27.06.2018 №33 "Про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу" відповідачем вирішено розпочати провадження у справі про порушення законодавства про рекламу стосовно позивача /а.с. 49/.

Листом від 02.07.2018 № 01-27/4321 позивача зобов'язано у термін до 17.07.2018 надати відповідачу інформацію про вартість розповсюдженої реклами, копію свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності, макети замовлення та запрошено прибути на 10 годину 20 хвилин 17.07.2018 до ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області /а.с. 50/.

За наслідками засідання 17.07.2018 відповідач листом від 19.07.2018 № 01-27/4820 направив позивачу вимогу про надання документів /а.с. 52/: оригіналів та належним чином засвідчених копії свідоцтва про державну реєстрацію, макет замовлення та документальне підтвердження вартості виготовлення та розповсюдження реклами, копію дозволу на розміщення зовнішньої реклами від органів місцевого самоврядування, письмові пояснення з приводу порушення. Позивача також повідомлено про проведення наступного судового засідання.

Позивач листом від 02.08.2018 /а.с. 54/ повідомила, що не погоджується з висновком відповідача про порушення нею Закону України "Про рекламу", оскільки встановлену конструкцію вважає торгівельною вивіскою.

Протоколом № 78 від 07.08.2018 засідання у справі про порушення законодавства про рекламу вирішено накласти штраф на ФОП ОСОБА_1 за порушення частини 6 статті 27 Закону України "По рекламу" /а.с. 55/.

07.08.2018 відповідачем прийнято рішення № 41 про накладення штрафу в розмірі 1700 грн за порушення законодавства про рекламу на ФОП ОСОБА_1, оскільки позивачем порушено частину 6 статті 27 Закону України "Про рекламу", а саме: за неподання інформації про вартість розповсюдженої реклами органу державної влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів /а.с.56/.

Листом від 09.08.2018 № 01-27/5269 позивача повторно зобов'язано надати відповідачу інформацію про вартість розповсюдженої реклами та запрошено прибути на 10 годину 00 хвилин 22.08.2018 до ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області /а.с. 58/.

Листом від 21.08.2018 /а.с. 59/ ФОА ОСОБА_1 повідомила відповідача, що документів щодо вартості виготовлення та (або) розповсюдження реклами вона не має.

22.08.2018 на підставі матеріалів справи встановлений факт порушення частини 1 статті 16 Закону України "Про рекламу", а саме: розповсюдження зовнішньої реклами без наявності дозволу на її розміщення в органів місцевого самоврядування (протокол № 90 засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу від 22.08.2018), у зв`язку з чим винесене рішення № 46 про накладення штрафу у розмірі 2040 грн /а.с. 64/.

Не погодившись з рішеннями про накладення штрафів, позивач оскаржила їх до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Засади рекламної діяльності в Україні визначає Закон України "Про рекламу" від 03.07.1996 № 270/96-ВР (надалі також - Закону №270/96-ВР), який регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Відповідно до визначення термінів, наведених у статті 1 Закону №270/96-ВР:

реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;

розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Стаття 9 Закону №270/96-ВР визначає наступні правила ідентифікації реклами.

Реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Реклама у теле- і радіопередачах, програмах повинна бути чітко відокремлена від інших програм, передач на їх початку і наприкінці за допомогою аудіо-, відео-, комбінованих засобів, титрів, рекламного логотипу або коментарів ведучих з використанням слова "реклама".

Інформаційний, авторський чи редакційний матеріал, в якому привертається увага до конкретної особи чи товару та який формує або підтримує обізнаність та інтерес глядачів (слухачів, читачів) щодо цих особи чи товару, є рекламою і має бути вміщений під рубрикою "Реклама" чи "На правах реклами".

Прихована реклама забороняється.

Цією ж нормою однозначно закріплено, що не є рекламою в розумінні Закону №270/96-ВР.

Так, вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою (частина 6 статті 9 Закону №270/96-ВР).

У даній справі оскаржувані рішення та позиція відповідача ґрунтувалися на твердженні про порушення позивачем, ФОП ОСОБА_1 частини 1 статті 16 Закону №270/96-ВР.

Стаття 16 Закону №270/96-ВР внормовує правовідносини, пов"язані з виготовленням, розміщенням та поширенням зовнішньої реклами і її редакція, чинна на час спірних правовідносин, викладена наступним чином.

Розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до цього Закону на підставі зазначених дозволів, які оформляються за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами, або їх власників та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху.

Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Стягнення плати за видачу дозволів забороняється.

Зовнішня реклама повинна відповідати таким вимогам:

розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків;

освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири житлових будинків;

фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені;

опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі;

нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття;

у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію.

Забороняється розташовувати засоби зовнішньої реклами:

на пішохідних доріжках та алеях;

у населених пунктах на висоті менш ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття, якщо їх рекламна поверхня виступає за межі краю проїжджої частини;

поза населеними пунктами на відстані менш ніж 5 метрів від краю проїжджої частини.

Розміщення зовнішньої реклами на пам'ятках національного або місцевого значення та в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць здійснюється відповідно до цього Закону на підставі дозволів, які оформляються за участю органів виконавчої влади, визначених Законом України "Про охорону культурної спадщини".

Перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений цим Законом, є вичерпним.

Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону №270/96-ВР, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за поданням органів державної влади, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зокрема, на: розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Пунктом 3 частини другої цієї статті встановлено, що розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами несуть відповідальність за порушення законодавства про рекламу.

Висновки щодо правозастосування

Судом встановлено, що на фасаді будівлі по вул. Першотравнева, б.45, м. Кременчук, позивачем розміщена 4 настінних конструкції, на яких малося позначення "Срібло-Золото. Ювелірна крамниця" (3 конструкції над і поряд зі входом до магазину), "Срібло. Золото. Діаманти. Ювелірна крамниця" (1 конструкція на боковій стіні магазину); крім того усі конструкції містять зображення предметів, схожих на ювелірні вироби (а.с. 44-45).

Відповідач виходив з того, що дані конструкції є зовнішньою рекламою і тому їх облаштування потребує спеціального дозволу в силу вимог статті 16 Закону №270/96-ВР.

Позивач наполягав на тому, що дані конструкції є вивісками, що розташовані на їй належному магазині, відповідно рекламою не являються і дозволу для встановлення не потребують - в силу частини 6 статті 9 Закону №270/96-ВР.

З даного приводу суд зазначає, що для правильного вирішення цієї справи підлягають з'ясуванню наступні питання: є розміщена позивачем вивіска рекламою в розумінні Закону №270/96-ВР, та якщо є - чи є позивач розповсюджувачем реклами.

Визначення реклами надано статтею 1 Закону №270/96-ВР, зміст якої було наведено вище:

реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до абзацу 8 пункту 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067, вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення.

Аналізуючи зміст розміщеної ФОП ОСОБА_1 інформації на конструкції, яку вона назвала вивіскою на предмет відповідності першому чи другому з наведених визначень, суд приходить до висновку, що ця інформація не відповідає визначенню реклами.

Відповідачем не конкретизовано, яким чином розміщена інформація призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

З огляду на зміст розміщеної інформації суд прийшов до висновку, що ця інформація своїм призначенням має інформування осіб про те, що у приміщенні, біля входу до якого розміщена інформація, розташований торгівельний об"єкт. Логотип "С.З.", написи "срібло", "золото", "діаманти" та "ювелірна крамниця" вказують лише на вид торгівельної діяльності об"єкту, на якому вони розміщені і, на думку суду, це єдине їх призначення. Ці написи та зображення не є такими, які б підвищували у будь-який спосіб обізнаність споживачів про товар, якими торгує магазин, чи підвищували б їхній інтерес до такого товару.

З огляду на викладені вище норми чинного законодавства та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний носій інформації є інформаційною вивіскою, оскільки містить інформацію про вид діяльності позивача, і відповідно не є рекламою та не потребує отримання відповідного дозволу.

Посиланням відповідача на положення пунктів 48, 49 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, суд надає наступну оцінку.

Положеннями вказаних пунктів Типових правил передбачено, що вивіски чи таблички: повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов'язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об'єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів.

Тобто, з наведених норм слідує, що вивіска чи табличка має відповідати таким умовам: місце розміщення (на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення); розмір - загальна площа не повинна перевищувати 3 кв.м.; зміст (інформація про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи).

Посилаючись на те, що спірна конструкція за своїм розміром перевищує 3 кв.м., відповідач не звернув уваги на те, що таке обмеження стосується виключно правил використання вивісок, порушення яких має наслідком застосування відповідальності, зокрема, у вигляді демонтажу, як це передбачено пунктом 49 Типових правил, натомість не змінює належність такої конструкції до вивісок (таблички), а не реклами, оскільки не є критерієм розмежування рекламного носія та інформаційної таблички.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, що неодноразово висловлювалася Верховним Судом, наприклад у постанові від 02.08.2018 у справі № 814/2539/14 та яка враховується судом при винесенні рішення у цій справі у відповідності з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, висновок відповідача про належність конструкції на торгівельному приміщенні ФОП ОСОБА_1 та розміщеної на ній інформації до реклами ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Отже, підстав для застосування штрафних санкцій за розповсюдження реклами без відповідних дозвільних документів судом не встановлено.

Як наслідок, безпідставним є рішення про накладення штрафних санкцій на ФОП ОСОБА_1 за неподання інформації про вартість розповсюдженої реклами органу державної влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. Оскільки інформація, розміщена на інформаційній вивісці, за визначенням не є рекламою, то вимоги надати відомості про вартість носія, де ця інформація була розміщена - є необґрунтованими.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваних рішень покладено на контролюючий орган.

Відповідач не довів суду правомірність винесених рішень про накладення штрафів.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області №46 від 22 серпня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у сумі 2040 грн.; а також рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області № 41 від 07 серпня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у сумі 1700 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги те, що позивачем при поданні позовних заяв до суду сплачено судовий збір в загальній сумі 1409 грн 60 коп. і суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, сума судових витрат зі сплати судового збору, яка підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, складає 1409 грн 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ОСОБА_3 АДРЕСА_1, рнкопп НОМЕР_1) до Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області (вул. Воскресенський узвіз, 7 м.Полтава, код ) задовольнити повністю.

Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області № 46 від 22 серпня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у сумі 2040 грн.; а також рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області № 41 від 07 серпня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у сумі 1700 грн - визнати протиправними та скасувати.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (просп. Героїв Дніпра м.Горішні Плавні Полтавської області 42 кв. 203, рнкопп НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області (вул.Воскресенський узвіз, 7 м. Полтава, ) витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 1 409 грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_4