Справа № 1640/3404/18
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. ПолтаваСправа № 1640/3404/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання - Панькіної А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Семенка Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Михайлівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Михайлівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 11.09.2018 №500 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності" в частині відмови в наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розміщена в межах населеного пункту с. Першотравневе Машівського району Полтавської області на території Михайлівської сільської ради; зобов'язання у спосіб, порядок та строк, передбачений чинним законодавством України, розглянути на черговому засіданні сесії сільської ради заяву ОСОБА_3 від 14.08.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розміщена в межах населеного пункту с. Першотравневе Машівського району Полтавської області на території Михайлівської сільської ради.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що 14.08.2018 вона звернулася до Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Михайлівської сільської ради в межах населеного пункту. Однак, 11.09.2018 рішенням №500 їй було відмовлено у наданні земельної ділянки. Вказане рішення вважає протиправним, просить скасувати його та зобов'язати Михайлівську сільську раду розглянути заяву позивача на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, прийнято рішення розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою суду від 23.10.2018, з метою повного і всебічного з'ясування обставин справи, витребувано від Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області додаткові докази.

В матеріалах справи міститься відзив Михайлівської сільської ради на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю, посилаючись на те, що відповідач відмовив ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою керуючись чинним законодавством та обставиною, що на даній земельній ділянці знаходяться багаторічні насадження (яблуневий сад) та поряд розміщується кладовище, яке з часом потребуватиме розширення. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись, крім іншого, на те, що позивач звернулася до Михайлівської сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту відведення у власність земельної ділянки не із завою встановленого зразка.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

14.08.2018 до Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області звернулася гр. ОСОБА_3 із заявою, в якій просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розміщена в с. Першотравневе Машівського району Полтавської області.

Пунктом 1 рішення Михайлівської сільської ради №500 від 11 вересня 2018 року ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у зв'язку з тим, що на земельній ділянці знаходиться майно, а саме: розміщені багаторічні насадження (дерева) відомості щодо балансоутримувача вище зазначеного майна в сільській раді відсутні.

Пунктом 2 вказаного рішення сільською радою вирішено зобов'язати комісію з питань земельних відносин, природокористування планування території, будівництва, архітектури, охорони пам'яток історичного середовища та благоустрою провести міроприємства по встановленню балансоутримувача майна вказаного у п. 1

Позивач не погодився з відмовою Михайлівської сільської ради у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до приписів ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно із пунктом тридцять четвертим статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Нормами статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Частинами першою і другою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

У відповідності до ст. 118 Земельного кодексу України, що визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Судовим розглядом встановлено, що відмова у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області в межах населеного пункту обгрунтована тим, що на земельній ділянці розміщені багаторічні насадження (дерева), відомості щодо балансоутримувача вище зазначеного майна в сільській раді відсутні.

Із письмового відзиву на позовну заяву та пояснень представника відповідача вбачається, що вказана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності і згідно карти перерозподілу є ділянкою з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Відповідно до ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Частиною 3 даної статті передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Отже, частина 3 ст. 22 ЗК України надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких належать сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя.

Законодавством України передбачена можливість набувати громадянами України у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм визначених ст. 121 ЗК України за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких в тому числі відносяться і сільськогосподарські угіддя.

Відповідно до переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 група "Багаторічні насадження" включає ділянки, зайняті насадженнями для отримання плодів, ягід, винограду, хмелю; насадження ефіроолійних культур, розсадники (крім лісових); плантації декоративних багаторічних насаджень (квітники) для декоративного оформлення територій, а також для реалізації квітів; лікарські багаторічні насадження (беладона, наперстянка, шалфей лікарський та інші).

Проте не встановлено заборони щодо передачі земельних ділянок групи "Багаторічні насадження" у власність громадянам.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено, що особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використання майна особистого селянського господарства.

Згідно приписів ст.6 Закону України "Про особисте селянське господарство" до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарські техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Встановлений даною нормою перелік видів майна, що може використовуватись для ведення особистого селянського господарства, не є вичерпним.

При цьому, жодною правовою нормою не заборонено використання багаторічних насаджень в особистому селянському господарстві.

Як вбачається зі змісту Закону України "Про особисте селянське господарство" земельні ділянки надані громадянам для ведення особистого селянського господарства можуть використовуватись не лише для вирощування на них сільськогосподарської продукції, а також можуть використовуватись ними для розміщення та вирощування сільськогосподарських та тварин і птиці, розміщення бджолосім'ї, багаторічних насаджень, надання послуг у сфері сільського зеленого туризму.

В ході розгляду справи в суді, судом встановлено, що відповідачем при відмові у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства ОСОБА_3 питання щодо намірів використання позивачем вказаної земельної ділянки не досліджувалось.

Окрім того чинне законодавство встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Натомість, відповідач, до компетенції якого належить розгляд питання та прийняття рішення щодо надання дозволу чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, необґрунтовано відмовив позивачу у наданні такого дозволу, оскільки законодавцем передбачено лише єдину підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка полягає у невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При дослідженні в судовому засіданні оскаржуваного рішення відповідача від 11.09.2018 №500 встановлено, що в ньому відсутні посилання на підстави передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

Отже, відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв всупереч наданим Земельним кодексом України повноваженням.

Посилання представника відповідача на неможливість передачі земельної ділянки позивачу для ведення особистого селянського господарства, оскільки вона звернулася до відповідача із заявою невстановленого зразка, судом не приймається до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено затвердженої форми заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, відповідачем прийнято вищевказану заяву до розгляду та оспорюване рішення на цих підставах не ґрунтувалось.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Всупереч вимог даної статті, відповідач не довів та не обґрунтував суду правомірність прийнятого відносно позивача оскаржуваного рішення.

Інших порушень законодавства, які б могли перешкодити у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу в оскаржуваній відмові, окрім тих, яким судом надана правова оцінка вище відповідачем не наведено.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність у спірних відносинах порушеного права позивача у сфері публічно-правових відносин.

На підставі зазначеного, суд вважає оскаржуване рішення Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області в частині відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розміщена в межах населеного пункту с. Першотравневе Машівського району Полтавської області на території Михайлівської сільської ради протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу даних норм закону слід дійти висновку, що вирішення питань щодо передачі земельної ділянки у власність, в тому числі щодо надання дозволу (згоди) на розробку проекту відводу, віднесено до компетенції відповідача як до відповідного органу місцевого самоврядування, в межах якої знаходиться запитувана земельна ділянка. Вирішення питань у сфері земельних відносин за законом віднесено до виключної компетенції колегіального органу, тобто питання з приводу надання земельної ділянки у власність, в тому числі і розгляд питань про надання дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки, має вирішуватись виключно радою на пленарному засіданні (сесії).

Згідно зі ст. 118 Земельного Кодексу України органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядають клопотання у місячний строк і дають дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надають мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, зобов'язати Михайлівську сільську раду Машівського району Полтавської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 14 серпня 2018 року про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розміщена в межах населеного пункту с. Першотравневе Машівського району Полтавської області на території Михайлівської сільської ради з урахуванням висновків суду.

У той же час, щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування п. 2, 3 оскаржуваного рішення відповідача, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 рішення Михайлівської сільської ради №500 від 11.09.2018 сільською радою вирішено зобов'язати комісію з питань земельних відносин, природокористування планування території, будівництва, архітектури, охорони пам'яток історичного середовища та благоустрою провести міроприємства по встановленню балансоутримувача майна вказаного у п. 1.

Згідно п. 3 контроль за виконанням даного рішення покладено на постійну комісію з питань земельних відносин, природокористування планування території, будівництва, архітектури, охорони пам'яток історичного середовища та благоустрою.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Згідно ч.4 даного закону постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вирішення питань щодо встановлення балансоутримувача майна та покладання контролю за виконанням рішення на постійну комісію належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Статтею 5 КАСУ передбачено право особи на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом, якщо вона вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обов'язковою ознакою дій, рішень (в тому числі і актів) чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Отже, із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, рішення відповідача стосовно вирішення питань по встановлення балансоутримувача майна та покладання контролю за виконанням рішення на постійну комісію саме по собі не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав і не породжує для нього обов'язкових юридичних наслідків.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Михайлівської сільської ради (вул. Молодіжна, 17, с. Михайлівка, Машівський район, Полтавська область, 39443, ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Михайлівської сільської ради від 11 вересня 2018 року №500 в частині відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розміщена в межах населеного пункту с. Першотравневе Машівського району Полтавської області на території Михайлівської сільської ради.

Зобов'язати Михайлівську сільську раду Машівського району Полтавської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 14 серпня 2018 року про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розміщена в межах населеного пункту с. Першотравневе Машівського району Полтавської області на території Михайлівської сільської ради з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Михайлівської сільської ради () на користь ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 листопада 2018 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва