Справа № 826/9498/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 листопада 2018 року № 826/9498/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Аудиторської компанії - товариства з обмеженою відповідальністю

«УПК-Аудит.ЛТД.»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Аудиторська компанія ТОВ «УПК-Аудит.ЛТД.» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить скасувати податкове-повідомлення рішення від 27.03.2018р. № 2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.06.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення. Так, позивач зазначив, що викладені в акті висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є помилковими, оскільки базуються лише на припущеннях, що суперечить вимогам Податкового кодексу України та інших норм законодавства, акт перевірки не містить належних та допустимих доказів вчинення платником податків порушень при справлянні податку на додану вартість, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення є незаконним, та таким що підлягає скасуванню.

На думку позивача, твердження податкового органу щодо непідтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «УКРТРЕЙД 10», ТОВ «Ренткомпані», ТОВ «Т-М. Київ» є безпідставними, оскільки у нього наявне документальне підтвердження фактичного здійснення спірних операцій, всі первинні документи, які супроводжували господарські операції відповідають вимогам закону та мають усі необхідні реквізити, а тому позивачем правомірно сформовані податковий кредит та валові витрати за наслідками здійснення таких господарських відносин. Також позивач вказав, що чинне законодавство не ставить у залежність податковий облік певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від їх господарських та виробничих можливостей.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що акт перевірки від 13.03.2018р. № 122/26-15-14-02-05/30674018 та винесене на підставі нього податкове повідомлення рішення прийняте у повній відповідності до чинного законодавства України, аргументоване доказами та актуальною судовою практикою. Відповідач зазначив, що операції по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентами не мали реального характеру. Контролюючим органом під час проведення перевірки встановлені обставини, які свідчать про фактичну неможливість виконання сторонами зобов'язань за договорами, а формально складені первинні документи спрямовані на отримання платником необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що на підставі наказу від 15.06.2017р. №5127 та направлень від 30.06.2017р. ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку АК-ТОВ «УПК-АУДИТ ЛТД.» податкового законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.03.2017р., валютного - за період з 01.01.2014р. по 31.03.2017р., єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014р. по 31.03.2017р.

За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 13.03.2018р. №122/26-15-14-02-05/30674018 (далі - Акт).

Зазначеним актом перевірки було встановлено порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого АК-ТОВ «УПК-АУДИТ ЛТД.» занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 368 800 грн., в тому числі по періодах: за липень 2015 - в сумі 70 000,00 грн., за травень 2016 - в сумі 8 000,00 грн., червень 2016 в сумі 98 800,00 грн., вересень 2016 в сумі 50 00,00 грн., жовтень 2016 року в сумі 70 000,00 грн.

27 березня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі зазначеного Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № 2 (далі - ППР), яким АК ТОВ «УПК-Аудит.ЛТД» було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 553 200,00 грн, з яких 368 800,00 грн. - основне зобов'язання, 184 400,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач і звернувся до суду +++з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Податковий кодекс України (далі- ПК України) містить наступні нормативні положення щодо порядку формування податкового кредиту та сплати зобов'язань з податку на додану вартість.

Згідно з п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Згідно з п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для формування валових витрат та віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року (справа №808/2549/17, адміністративне провадження №К/9901/49439/18), визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Згідно з п. 123.1 ст. 124 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Так, у ході розгляду справи судом з'ясовано, що висновок відповідача про заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 368 800,00 грн. ґрунтується на виявленому у ході перевірки факті відсутності реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагентів - ТОВ «УКРТРЕЙД 10», ТОВ «Ренткомпані», ТОВ «Т-М. Київ» (далі по тексту - Контрагенти).

Висновки контролюючого органу ґрунтуються на таких обставинах:

- згідно поданої до органів ДФС податкової звітності встановлено, що Контрагенти не мають основних засобів для здійснення господарської діяльності;

- чисельність працюючих, згідно поданого звіту за ф.1-ДФ становить 0 або 1-2 особу (директор, бухгалтер і засновник в одній особі);

- господарська діяльність Контрагентів має ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: відсутній рух активів, зобов'язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме: відсутні трудові ресурси та основні засоби, що необхідні для здійснення господарської діяльності, відсутній реальний ланцюг постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей на адресу контрагентів-покупців;

- за результатами аналізу встановлено неспівпадіння номенклатури придбаних та реалізованих ТМЦ (робіт, послуг).

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивача із ТОВ «УКРТРЕЙД 10», ТОВ «Ренткомпані», ТОВ «Т-М. Київ»; мету придбання та обставини використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив наступне.

Судом встановлено, що АК ТОВ «УПК-Аудит ЛТД» здійснює діяльність у сфері аудиту та бухгалтерського консультування. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним та єдиними видом діяльності позивача є діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування.

Компанія діє на підставі Свідоцтва Аудиторської палати України від 26 січня 2001р. №2228, дія Свідоцтва продовжена рішенням АПУ від 30.07.2015р. №313/3, свідоцтво чинне до 30 липня 2020 року.

Так, у перевіряємому періоді між позивачем, як замовником, та ТОВ «УКРТРЕЙД 10», ТОВ «Ренткомпані», ТОВ «Т-М. Київ», як виконавцями, укладено ряд договорів про надання інформаційно-консультаційних послуг, а саме з:

- ТОВ «Ренткомпані» договір №2016-0530 від 30.05.2016 року та договір №2016- 0818 від 18.08.2016 року;

- ТОВ «УКРТРЕЙД 10» договір №2016-0402 від 02.04.2016 року;

- ТОВ «Т-М. Київ» договір № 15-0601 від 05.06.2015 року.

За умовами даних договорів Виконавець зобов'язався за плату надати Замовнику інформаційні консультаційні послуги з питань сучасного стратегічного менеджменту підприємства, нагальних питань щодо змін загального, столичного, регіонального законодавства, огляд законопроектів та коментарі, питань ведення фінансово-господарської діяльності підприємств усіх форм власності, інша довідкова інформація, а Замовник зобов'язався прийняти належно надані Виконавцем послуги та оплатити їх на умовах і в порядку, зазначених у Договорі.

Пунктом 1.2. Договору сторони погодили, що консультації та інформаційне обслуговування здійснюється Виконавцем шляхом надання усних або письмових консультацій українською або російською мовою (за бажанням Замовника). Вартість послуг Виконавця за Договором складається з вартості усіх актів наданих послуг, з урахуванням ГІДВ (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п.4.1. Договору з метою надання послуг за цим Договором Виконавець розробляє інформаційні матеріали для працівників Замовника. Згідно з п.4.3. Договору одночасно з інформаційними матеріалами по наданим послугам Виконавець передає Замовнику Акт здачі-приймання наданих послуг, підписаний уповноваженою особою Виконавця та скріплений печаткою Виконавця, у двох примірниках, один з яких для Замовника, один для Виконавця.

На підтвердження виконання умов зазначених вище договорів про надання інформаційно-консультаційних послуг представником позивача надано суду копії відповідних актів прийому-передачі наданих послуг, актів виконаних робіт та додатків до них, карток рахунку 631 податкових накладних банківських виписок та платіжних доручень.

Так, надання інформаційно-консультаційних послуг ТОВ «Т-М. Київ» за договором № 15-0601 від 05.06.2015 року підтверджується Актом №1 від 14.07.2015 року приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання послуг №15-0601 від 05.06.2015 року та детальними письмовими консультаціями. Надані послуги оплачені згідно платіжного доручення № 6457 від 28.08.2015 року на суму 420 000,00 грн. На надані послуги ТОВ «Т-М. Київ» виписано та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 41407 від 14.07.2015р. на суму 420 000,00 грн. (ПДВ 70 000,00 грн.).

Надання інформаційно-консультаційних послуг ТОВ «УКРТРЕЙД 10» за договором договір №2016-0402 від 02.04.2016 року підтверджується Актом №1 від 31.05.2016 року приймання-передачі наданих послуг та детальними письмовими консультаціями. Надані послуги оплачені згідно платіжного доручення № 7129 від 10.06.2016 року на суму 480000,00 грн. На надані послуги ТОВ «УКРТРЕЙД 10» виписано та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 103105 від 31.05.2016р. на суму 480 000,00 грн. (ПДВ 80 000,00 грн.)

Надання інформаційно-консультаційних послуг ТОВ «Ренткомпані» за договорами №2016-0530 від 30.05.2016 року та 2016-0818 від 18.08.2016 року підтверджується Актами приймання-передачі наданих послуг: № 1 від 29.06.2016 року; № 2 від 29.06.2016 року № 1 від 26.09.2016 року; № 2 від 26.09.2016 року; Актом № 3 від 18.10.2016 року; № 4 від 18.10.2016 року. Надані послуги оплачені згідно платіжних доручень: № 7470 від 31.10.2016 року на суму 210000,00 грн.; № 7471 від 31.10.2016 року на суму 210 000,00 грн.; № 7472 від 31.10.2016 року на суму 180 000,00 грн.; № 7473 від 31.10.2016 року на суму 120 000,00 грн.; № 7191 від 11.07.2016 року на суму 201 000,00 грн.; № 7452 від 21.10.2016 року на суму 95400,00 грн.; № 7454 від 21.10.2016 року на суму 296400,00 грн.

На надані послуги ТОВ «Ренткомпані» виписано та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні: № 11810 від 18.10.2016р., № 21810 від 18.10.2016р., № 32609 від 26.09.2016р., № 42609 від 26.09.2016р., № 12906 від 29.06.2016р., № 22906 від 29.06.2016р. на загальну суму 1 312 800,00 грн. (ПДВ 218 800,00 грн.).

Вказані вище Акти приймання-передачі наданих послуг оформлені у відповідності до вимог законодавства України. Також в Акті перевірки не зазначено про будь-які порушення вимог чинного податкового законодавства під час складання, подання та реєстрації вказаних вище податкових накладних.

За кредитом рахунку 631 у позивача за одержані від ТОВ «УКРТРЕЙД 10», ТОВ «Ренткомпані», ТОВ «Т-М. Київ» послуги заборгованість відсутня.

Позивачем за першою подією у відповідності до вимог статті 198 Податкового кодексу України сформовано податковий кредит та відображено у податковій звітності з податку на додану вартість за липень 2015 року, травень 2016 року, червень 2016 року, вересень 2016 року та жовтень 2016 року.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ТОВ «УКРТРЕЙД 10», ТОВ «Ренткомпані», ТОВ «Т-М. Київ» станом на час існування спірних правовідносин були належним чином зареєстровані як платники ПДВ. При цьому, відповідачем не надано суду належних доказів скасування реєстрації позивача та/або його контрагентів платником ПДВ.

Зміст укладених між позивачем та контрагентами Договорів не суперечить актам цивільного законодавства, відповідає цілям та завданням статутної діяльності сторін, вчинення даних правочинів було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а господарські операції здійснювались з метою проведення Позивачем власної господарської діяльності та необхідністю виконання договірних зобов'язань перед іншими своїми контрагентами. Основним видом діяльності Позивача є надання послуг у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування. Всі послуги надані в повному обсязі, що підтверджується актами виконаних робіт. Розрахунки проводились належним чином. Оплата послуг підтверджується розрахунковими документами .

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

З приводу посилання органу ДФС в Акті перевірки на те, що контрагенти не мають основних засобів для здійснення господарської діяльності, чисельність працюючих становить 0 або 1-2 особу, господарська діяльність контрагентів має ознаки нереальності здійснення операцій, за результатами аналізу встановлено неспівпадіння номенклатури придбаних та реалізованих ТМЦ (робіт, послуг), суд зазначає наступне.

Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена в численних судових рішеннях Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду, а саме в постановах від 06.02.2018 року справа № 804/4940/14, від 15.05.2018 року справа №810/4391/16, від 30.01.2018 року справа №2а-1670/4220/12, від 30.01.2018 року справа №1570/5614/2012, від 17.04.2018 року справа №826/14549/15, від 08.05.2018 року справа №814/937/15.

Крім того, в самому ж Акті перевірки контролюючий орган наводить інформацію про наявність трудових ресурсів у контрагентів, а саме: у ТОВ "Ренткомпані" працювало 5 чоловік, ТОВ "Т-М. Київ" - 5 чоловік, ТОВ "Укртрейд 10" - 5 чоловік. А тому, твердження контролюючого органу про відсутність у Контрагентів трудових ресурсів і що чисельність працюючих, згідно поданого звіту за ф.І-ДФ становить 0 або 1-2 особу (директор, бухгалтер і засновник в одній особі) не відповідає дійсності і є необґрунтованим.

Висновки акта перевірки про те, що первинні документи, виписані постачальниками, не мають юридичної сили, суд вважає безпідставними, тому що ймовірні порушення при створенні чи під час діяльності постачальників не позбавляють правового значення виписаних ними первинних документів.

Неспівпадіння номенклатури придбаних та реалізованих ТМЦ (робіт, послуг) не може свідчити про нереальність господарських операцій, оскільки жодним законодавчим актом не передбачено позбавлення права підприємства у формуванні податкового кредиту у зв'язку з неспівпадінням придбаних та реалізованих товарів/послуг у контрагентів.

Також, в Акті перевірки, як на підставу безтоварності господарських операцій, наводиться інформація на матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях відносно Контрагентів, а саме:

- по контрагенту ТОВ "Ренткомпані" - матеріали досудового у кримінальних провадженнях №0000032 від 24.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України та №000126 від 28.07.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України;

- по контрагенту ТОВ "Т-М. Київ" - матеріали досудового у кримінальному провадженні №0000032 від 24.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України;

- по контрагенту ТОВ "Укртрейд 10" - матеріали досудового розслідування в кримінальному провадженню №0000020 від 30.06.2017 р. та протокол допиту директора ТОВ "Укртрейд 10" ОСОБА_2, який повідомив що ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ "Укртрейд 10" не має.

Однак відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року, справа №816/809/17.

У вказаній постанові Верховний Суд вказав на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Даних про наявність кримінальних справ, та чим більше наявність вироків, за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку щодо діяльності господарюючих суб'єктів, а ні щодо позивача ні щодо його контрагентів податковим органом надано не було. Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Крім того, посилання відповідача на документи досудового слідства по кримінальному провадженню є неправомірним, оскільки факт вчинення злочину судом не доведений (відсутній вирок суду), а сам факт порушення кримінального провадження не є підставою для зазначених висновків ГУ ДФС у м. Києві під час проведення перевірок (ст.83 ПК України).

В силу ст. 62 Конституції України єдиним документом, який підтверджує факт вчинення злочину, в тому числі у вигляді фіктивного підприємництва, ухилення від сплати податків, підробки документів є виключно вирок суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Протокол допиту свідка є матеріалами досудового слідства та не носить преюдиційного характеру. Протокол допиту свідка, отриманий в порядку провадження у кримінальній справі, не може виступати в якості самодостатнього, допустимого та беззаперечного доказу існування тих чи інших обставин.

В контексті спірних правовідносин суд вважає за необхідне відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Досліджуючи витребувані та приєднані до справи документи, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та ТОВ «УКРТРЕЙД 10», ТОВ «Ренткомпані», ТОВ «Т-М. Київ» при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом під час розгляду справи не встановлено.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «УКРТРЕЙД 10», ТОВ «Ренткомпані», ТОВ «Т-М. Київ», тому, висновки акту перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість протиправним.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 2 від 27 березня 2018 року.

3. Стягнути на користь Аудиторської компанії Товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-Аудит.ЛТД» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 3; ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 8 298,00 (вісім тисяч двісті дев'яносто вісім) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій