Справа № 0640/3928/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року м.Житомир

справа № 0640/3928/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Демчук О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю від11.11.2015 за реєстровим №3648);

представник відповідача - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання погодити проект землеустрою, -

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову у вигляді висновку за №3206/13 від 15.06.2018 Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради щодо не погодження проекту землеустрою на відведення земельної ділянки площею 0,2849 га в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_2;

- зобов"язати Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2849 га в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_2, поданий 31 травня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому незаконно відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, оскільки позивач 31.05.2018 звернувся до відповідача для погодження проекту землеустрою, однак в порушення норм чинного законодавства відповідач відмовив у погодженні з тих мотивів, що немає підстав для повторного погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_2.

Однак позивач зазначає, що відповідно до рішення двадцять шостої сесії четвертого скликання Житомирської міської ради від 29.09.2005 №553 йому надано дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2. Згідно з рішенням тридцятої сесії п"ятого скликання Житомирської міської ради від 18.03.2009 №897 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 було затверджено та надано дозвіл на оформлення та реєстрацію договору оренди, проте договір оренди земельної ділянки за вказаним рішенням оформлений не був. У подальшому рішенням одинадцятої сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 29.03.2012 №342 було скасовано рішення Житомирської міської ради від 18.03.2009 №897 в частині надання в оренду земельної ділянки. Відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02.02.2017 у справі №295/10392/16-ц скасовано рішення Житомирської міської ради від 29.03.2012 №342 в частині визнання таким, що втратив чинність пункт 4 додатку 3 до рішення міської ради від 18.03.2009 №897, а саме в частині надання в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2.

У листі від 15.06.2018 №3206/13 відповідач відмовив позивачу в погодженні проекту землеустрою, у зв"язку із тим, що враховуючи розроблену та затверджену документацію із землеустрою, рішення Житомирської міської ради "Про вилучення і надання права користування земельними ділянками, надання дозволу на складення проекту відведення юридичним та фізичним особам міста" від 26.09.2005 №553, яким позивачу надано дозвіл на складення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, є виконаним та втратило свою чинність.

Позивач вважає відмову відповідача від 15.06.2018, викладену в листі №3206/13, протиправною та необґрунтованою.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.09.2018 за правилами спрощеного позовного провадження.

30 серпня 2018 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву за вх.№17815/18 в якому зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своє правової позиції у справі зазначає, що в оскаржуваній відмові, викладеній у листі від 15.06.2018 №3206/13 вказано підстави відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: невідповідність такого проекту містобудівній документації, оскільки зазначена земельна ділянка розташована на території зелених насаджень загального користування, відповідно до планувальних обмежень схеми зонування території міста Житомира земельна ділянка розташована в санітарно-захисній зоні кладовищ та в зоні підтопленості ґрунтовими водами, через земельну ділянку проходить мережа електрозв"язку. Також зазначає, що рішення Житомирської міської ради від 26.09.2005 №553, яким надано дозвіл позивачу на складення проекту відведення земельної ділянки в м.Житомир по АДРЕСА_2, вичерпало свою дію виконанням, а саме виготовленням проекту землеустрою, який вже був затверджений рішенням міської ради від 18.03.2009 №897. З урахуванням зазначеного, на думку відповідача, у нього відсутні правові підстави для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі вказаного рішення.

Згідно з довідкою від 13.09.2018 розгляд справи відкладено на 28.09.2018, у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 28.09.2018 у зв"язку із задоволенням клопотання відповідача відкладено розгляд справи на 16.10.2018.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 16.10.2018 оголошена перерва під час розгляду справи по суті до 26.10.2018, у зв"язку із покладенням судом обов"язку на представника відповідача надати суду додаткові докази по справі.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 26.10.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 02.11.2018, у зв"язку із задоволенням клопотання відповідача.

У судовому засіданні 02.11.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 02.11.2018 не з"явився, однак 02.11.2018 відповідач подав заяву (вх.№21691/18) про долучення додаткових доказів по справі, в якій просив розгляд справи проводити без участі його представника.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення двадцять шостої сесії четвертого скликання Житомирської міської ради "Про вилучення і надання права користування земельними ділянками, надання дозволу на складення проектів відведення юридичним та фізичним особам міста" від 29.09.2005 №553 приватному підприємцю ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.22).

Згідно з п.3 рішенням тридцятої сесії п'ятого скликання Житомирської міської ради "Про вилучення, припинення та надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам" від 18.03.2009 № 897 та п.4 додатку 3 до цього рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у користування земельну ділянку площею 0,2849 га за адресою: АДРЕСА_2 на підставі проекту землеустрою щодо її відведення (а.с.14, 14 зворот).

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що договір оренди земельної ділянки за вказаним рішенням оформлений не був.

Згідно з рішенням одинадцятої сесії шостого скликання Житомирської міської ради "Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради" від 29.03.2012 №342 було визнано таким, що втратив чинність п.4 додатку 3 до рішення Житомирської міської ради "Про вилучення, припинення та надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам" від 18.03.2009 №897 в частині надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у зв'язку з невиконанням суб'єктом земельних відносин пункту 4 даного рішення (а.с.24-25).

Відповідно до рішення одинадцятої сесії шостого скликання Житомирської міської ради "Про надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для продажу на земельних торгах в м.Житомирі від 29.03.2012 №345 земельну ділянку по АДРЕСА_2 було призначено для продажу на земельному аукціоні (а.с.26).

Згідно із рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02.02.2017 у справі №295/10392/16-ц, яке набрало законної сили 07.03.2017: визнано незаконним та скасовано рішення одинадцятої сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 29.03.2012 року за №342 в частині визнання таким, що втратив чинність пункт 4 додатку 3 до рішення міської ради від 18.03.2009 року № 897 "Про вилучення, припинення на надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам" в частині надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2; зобов'язано Житомирську міську раду виключити з переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельному аукціоні в м.Житомирі Додатку до рішення сесії міської ради від 29.03.2012 №345 земельну ділянку площею 0,2900 га по АДРЕСА_2 (п.5 Переліку) (а.с.31-32).

Відповідно до змісту рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі №806/509/18, судом було встановлено, що за результатами розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 №8545 від 10.10.2017, з приводу погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, Департамент містобудування та земельних відносин листом від 23.10.2017 №8216/13 повідомив про непогодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, з посиланням на те, що відповідно до ст.135 Земельного кодексу України продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статтею статті 134 цього Кодексу (а.с.33-34).

Згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі №806/509/18 позов ОСОБА_2 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради задоволено частково: визнано протиправною та скасовано відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та наданні фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у користування земельної ділянки площею 0,2849 га по АДРЕСА_2 в м.Житомирі, оформлену листом Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 23.10.2017 № 8216/13 (а.с.33-34).

У подальшому за результатами повторного розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 31.05.2018 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,2849 га фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_2, відповідач повідомив листом від 15.06.2018 №3206/13 про відсутність підстав для повторного погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.23).

У вказаному листі відповідачем повідомлено наступне:

- відповідно до Генерального плану міста Житомира, плану червоних ліній магістральних вулиць, затвердженого рішенням міської ради "Про затвердження генерального платну міста Житомира" від 30.11.2016 №4 "Про затвердження генерального плану міста Житомира" земельна ділянка розташована на території зелених насаджень загального користування;

- відповідно до Плану зонування території міста Житомира, затвердженого рішенням міської ради "Про затвердження Плану зонування міста Житомира" від 04.04.2017 №579, земельна ділянка розташована в зоні С-6 - зона зелених насаджень в санітарно захисних зонах;

- відповідно до планувальних обмежень схеми зонування території міста Житомира земельна ділянка розташована в санітарно-захисній зоні кладовища та в зоні підтопленості ґрунтовими водами;

- через земельну ділянку проходить мережа електрозв"язку.

Разом з тим повідомлено, що відповідно до частини "г" ст.20 Закону України "Про землеустрій" землеустрій проводиться в обов"язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі організації нових і впорядкування існуючих об'єктів землеустрою.

Однак враховуючи розроблення та затвердження документації із землеустрою рішення Житомирської міської ради "Про вилучення права користування земельними ділянками, надання дозволу на складення проекту відведення юридичним та фізичним особам міста" від 26.09.2005 №553, яким надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_2 на складення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, є виконаним та втратило свою чинність (а.с.23).

Не погоджуючись із відмовою відповідача, викладеною у листі від 15.06.2018 №3206/13, у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі - Земельний кодекс України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Приписами частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В розумінні вимог ст. 93 Земельного кодексу України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, в тому числі на умовах оренди, врегульовано правовими нормами ст.123 та 124 цього ж Кодексу.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 ст.122 Земельного кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 10 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування витрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною 4 ст.123 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

У свою чергу, ч.1 ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною 5 ст. 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій-третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Згідно з абзацом 5 ч.7 ст.186-1 Земельного кодексу України кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб'єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ст.186-1 Земельного кодексу України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті органом виконавчої влади, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про погодження цього проекту або про відмову в його погодженні.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України не передбачено можливості відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду без складення висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою, лише листом за результатами розгляду заяви, як це було зроблено відповідачем по справі.

Як свідчать матеріали справи, лист №3206/13 від 15.06.2018 не відповідає вимогам Земельного кодексу України щодо форми та змісту висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З огляду на викладене, за загальним правилом проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки перш за все має бути розглянуто; в разі не усунення недоліків, на яких було наголошено у попередньому висновку, у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути відмовлено; мають бути чітко визначені підстави відмови у погодженні проекту землеустрою відповідно до вимог ст.186-1 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що посилання відповідача у листі від 15.06.2018 №3206/13 на відомості з Генерального плану міста, плану червоних ліній магістральних вулиць, Плану зонування території міста Житомира, планувальних обмежень схеми зонування території місць міста Житомира, містить лише інформативний характер, адже зазначені відомості відповідачем не сформовано, як підстави відмови у погодженні проекту землеустрою, а лише як «повідомлення» певної інформації.

З приводу посилання відповідача у листі від 15.06.2018 №3206/13, щодо виконання та втрати чинності рішенням Житомирської міської ради "Про вилучення і надання права користування земельними ділянками, надання дозволу на складання проекту відведення юридичним та фізичним особам міста" від 26.09.2005 №553, яким надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України "Про землеустрій" рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Тобто, рішення Житомирської міської ради "Про вилучення і надання права користування земельними ділянками, надання дозволу на складання проекту відведення юридичним та фізичним особам міста" від 26.09.2005 №553 не може мати обмежений строк своєї дії.

Також суд зазначає, що відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02.02.2017 у справі №295/10392/16-ц визнано незаконним та скасовано рішення одинадцятої сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 29.03.2012 №342 в частині визнання таким, що втратив чинність п.4 додатку 3 до рішення міської ради "Про вилучення, припинення на надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам" від 18.03.2009 №897, в частині надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, тобто дію рішення міської ради 18.03.2009 №897, щодо надання позивачу в оренду зазначеної земельної ділянки, поновлено з усіма правовими наслідками.

Частиною 7 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, при вирішенні питання про затвердження проекту землеустрою заборонено вимагати, зокрема, надання додаткових матеріалів та документів, не включених до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій", а також проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

У свою чергу, відповідно до ст.50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва III-V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Суд звертає увагу, що у розумінні ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодження проекту землеустрою є невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У свою чергу ст. 50 Закону України "Про землеустрій" містить вичерпний перелік документації, що включає проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Представником відповідача відповідно до заяви від 02.11.2018 за вх.№21691/18 було надано до суду викопіювання з генерального плану м.Житомира, затвердженого рішенням міської ради від 30.11.2016 №454, викопіювання з плану зонування, затвердженого рішенням міської ради від 04.04.2017 №579 та фрагменти з плану червоних ліній (а.с.111-114).

Однак суд зауважує, що у судовому засіданні позивачем надано копію довідки, з більш пізнішою датою, від 18.10.2017 №97-6-0-15-1597/183-17 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподілу їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2016, яка видана ОСОБА_2, щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, м.Житомир, однак категорія земель та цільове призначення вказаної земельної ділянки не встановлено (а.с.119).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відмовляючи фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у погодженні проекту землеустрою, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України "Про землеустрій", без дотримання вимог ч.3 ст. 2 КАС України, а тому є підстави для визнання відмови Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради у погодженні проекту землеустрою, викладеної у листі від 15.06.2018 №3206/13, протиправною.

Щодо позовних вимог про зобов"язання Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,2849 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, м.Житомир, суд зазначає наступне.

Погодження проекту землеустрою у спірних правовідносинах належить до виключних дискреційних повноважень Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність повноважень у суду втручатися у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчу, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду зобов'язати суб'єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до його функцій і виключної компетенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини" зазначив, що із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Застосовуючи механізм захисту права та його ефективного відновлення, порушеного суб'єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 31.05.2018 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,2849 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, з урахуванням норм Земельного кодексу України та висновків суду.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не спростовано, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, доведено протиправність Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради викладену у листі від 15.06.2018 №3206/13 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,2849 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради пропорційно частини задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 10024, ідн. номер НОМЕР_1) до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради (вул.Покровська, буд.6, м.Житомир, 10014, ) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання погодити проект землеустрою, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 15.06.2018 №3206/13 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,2849 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язати Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 31.05.2018 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,2849 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, з урахуванням норм Земельного кодексу України та висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 352 (триста п"ятдесят дві) грн. 40 (сорок) коп.

Вступну та резолютивну частини рішення складено у нарадчій кімнаті і проголошено 02 листопада 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Рішення складено у повному обсязі 09 листопада 2018 року