Справа № 826/3511/16
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2018 року № 826/3511/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Маруліної Л.О., суддів: Добрівської Н.А., Кузьменко А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центральної атестаційної комісії № 3 Національної поліції України,

Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України,

Національної поліції України,

Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центральної атестаційної комісії №3 Національної поліції України (далі також - відповідач 1), Центральної апеляційної атестаційної комісії №3 Національної поліції України (далі також - відповідач 2), Національної поліції України (далі також - відповідач 3), Департаменту протидії наркозлочинності (далі також - відповідач 4) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 20.11. 2015 року № 210 о/с "Про проведення атестування поліцейського апарату Національної поліції в Київській області та у м. Києві" в частині зобов'язання включити Позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, скласти на нього атестаційний лист, підготувати на нього для надання на засідання атестаційної комісії додаткові матеріали щодо проходження ним служби, доведення до його відома інформації про час та місце проведення атестаційної комісії та забезпечення його прибуття;

- визнати протиправними дії Національної поліції України щодо проведення атестації позивача;

- визнати протиправним та скасувати рішення Центральної атестаційної комісії Національної поліції України від 29.12.2015 року, викладене у формі висновку про те, що позивач займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;

- визнати протиправним та скасувати рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України 27.01.2016 року, викладене у формі висновку про відхилення скарги позивача на рішення центральної атестаційної комісії Національної поліції України від 29.12.2015 року викладене у формі висновку про те, що позивач займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 16.03.2016 року № 167 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 (М-085792), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності, зі служби в поліції за п.5 (через службову невідповідність) ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", підстава: висновок Центральної атестаційної комісії від 29.12.2015 року та висновок Центральної апеляційної комісії від 27.01.2016 року;

- поновити ОСОБА_1 (М-085792) на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, з 16.03.2016 року;

- стягнути з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, будинок 10) на користь ОСОБА_1 (М-085792), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 77 545,00 грн.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Качура І.А. від 09.03.2016 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 19.04.2016 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач займає посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

За результатами позачергової атестації працівників підрозділів боротьби з незаконним обігом наркотиків, проведеної на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2015 року №1279 «Про проведення позачергового атестування особового складу підрозділів з незаконним обігом наркотиків», Центральною атестаційною комісією Національної поліції України винесено рішення від 29.12.2015 року про невідповідність позивача займаній посаді та що позивач підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

В свою чергу, позивачем подано скаргу на рішення Центральної атестаційної комісії Національної поліції України від 29.12.2015 року, яку рішенням Центральною апеляційною атестаційною комісією Національної поліції України від 27.01.2016 року відхилено.

З огляду на викладене, позивач вважає протиправними рішення Центральної атестаційної комісії Національної поліції України від 29.12.2015 року, рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України від 27.01.2016 року та такими, що прийняті з порушенням Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої 17.11.2015 року наказом Міністерства внутрішніх справ України №1465, зареєстрованого в Міністерства юстиції України 18.11.2015 року за №1445/27890. Позивачем зазначено, що на його думку, він відповідає займаній посаді, тому просить скасувати оскаржувані рішення відповідачів.

Через канцелярію суду 05.04.2016 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.

Через канцелярію суду 19.04.2018 року позивачем подано клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні 19.04.2016 року судом прийнято заяву позивача від 05.04.2016 року про збільшення позовних вимог та оголошено перерву у судовому засіданні до 01.06.2016 року.

Через канцелярію суду 27.05.2016 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 01.06.2016 року визначено склад колегії суддів під головуванням судді Качура І.А.

У судовому засідання 01.06.2016 року відповідачем 3 подано заперечення проти позову та долучено додаткові докази. Судом відкладено судове засідання на 13.07.2016 року.

Через канцелярію суду 03.06.2016 року відповідачем 4 подано заперечення на позовну заяву.

Через канцелярію суду 22.06.2016 року позивачем подано письмові пояснення та письмові заперечення на заперечення відповідачів 3, 4.

У судове засідання 13.07.2016 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яку прийнято судом.

Відповідачем 3 подано клопотання про залишення без розгляду частини позовних вимог та клопотання про заміну неналежного відповідача (Центральну атестаційну комісію Національної поліції України на Центральну атестаційну комісію №3 Національної поліції України).

Судом задоволено клопотання відповідача 3 про заміну неналежного відповідача та оголошено перерву у судовому засіданні до 31.08.2016 року.

Через канцелярію суду 05.09.2016 року позивачем подано письмові заперечення на клопотання відповідача 3 щодо залишення позову без розгляду в частині.

Через канцелярію суду 21.09.2016 року відповідачем 4 подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

У судовому засідання 21.09.2016 року судом ухвалено вирішити клопотання відповідача 3 щодо пропущення строків звернення до суду у судовому рішенні та здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Через канцелярію суду 21.11.2016 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 77 545, 52 грн.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 року № 6050 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 року визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи № 826/3511/16 та вказану справу 18.10.2017 року передано на розгляд судді Маруліній Л.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2017 року суддею Маруліною Л.О. прийнято справу до провадження та призначено колегіальний розгляд справи на 23.11.2017 року.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 23.11.2017 року визначено склад колегії суддів за головуванням судді Маруліної Л.О., суддів: Добрівської Н.А., Кузьменко А.І.

У судове засідання 23.11.2017 року прибули позивач, представник позивача та представник відповідача 3.

Позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити їх, у зв'язку з тим, що атестаційною комісією та апеляційною атестаційною комісією прийнято протиправні рішення про невідповідність позивача займаній посаді та про його звільнення, з порушенням норм чинного законодавства.

Представник відповідача 3 заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що комісії були утворені відповідно до норм діючого законодавства, атестування поліцейських здійснювалось на підставі статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" в порядку, визначеному Інструкцією про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 року № 1465, а прийняті рішення є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення учасників процесу, у зв'язку з неявкою відповідачів 1,2,4 у судове засідання 23.11.2017 року, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), судом ухвалено перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року №2147-VIII"Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що з липня 1999 року позивач проходив службу на різних керівних офіцерських посадах Міністерства внутрішніх справ України, зокрема, з 07.11.2015 року та по день подання позовної заяви займав посаду старшого уповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

Відповідно до атестаційних листів від 25.04.2012 року, 24.12.2012 року та 03.07.2013 року за наслідками атестацій рішеннями відповідачів 1 та 2 позивача визнано таким, що відповідає займаним посадам.

На підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2015 року №1279 "Про проведення позачергового атестування особового складу підрозділів з незаконним обігом наркотиків", відповідно до Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України 22.03.2005 року №181, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23.05.2005 року за №559/10839 (із змінами), 29.10.2015 року проведено позачергову атестацію працівників підрозділів боротьби з незаконним обігом наркотиків, за результатами якої, позивача визнано таким, що відповідає займаній посаді.

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 17.11.2015 року №1465, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.11.2015 року за №1445/27890, затверджено Інструкцію про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 22 березня 2005 року № 181 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23 травня 2005 року за № 559/10839 (із змінами).

За результатами складання заліків зі службової підготовки особовим складом за підсумками 2014-2015 навчального року позивачем отримано загальну оцінку "задовільно".

Згідно з висновком ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 10.12.2015 року № 12976/9/26-59/17-03 позивачем вказано достовірні відомості в податковій декларації передбачені пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України "Про очищення влади".

За результатами проведення атестування Центральною атестаційною комісією Національної поліції України прийнято рішення про невідповідність позивача займаній посаді та звільнення у зв'язку із службовою невідповідністю, що підтверджується атестаційним листом від 29.12.2015 року, з яким позивач ознайомився 16.01.2016 року.

На вказане рішення позивачем подано скаргу до Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України, яку 27.01.2016 року відхилено. З висновком комісії позивач ознайомився 17.02.2016 року.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів 1 та 2, позивач звернувся до суду із позовом.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України від 02.07.2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію", який набрав чинності 07.11.2015 року (окрім окремих положень) (із змінами і доповненнями) (далі - Закон України "Про Національну поліцію").

Пунктами 8, 9, 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції.

Отже, Законом України "Про Національну поліцію" передбачено альтернативу вибору для працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Водночас, лише за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України "Про Національну поліцію" та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону України "Про національну поліцію").

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (стаття 56 Закону України "Про Національну поліцію").

Згідно з приписами статті 58 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Відповідно до статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

З аналізу положень частини другої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" слід дійти висновку, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду. Крім того, атестування поліцейського проводиться в разі вирішення питання щодо звільнення поліцейського через службову невідповідність.

Поряд із Законом України "Про Національну поліцію" правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи професійного розвитку працівників визначаються також положеннями Закону України від 12.01.2012 року № 4312-VI "Про професійний розвиток працівників" (далі також - Закон №4312).

Так, статтею 1 цього Закону визначено, що атестація працівників - процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 4312, атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Положеннями частин першої та третьої статті 13 Закону №4312 передбачено, що атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. В разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Рекомендації комісії з відповідним обґрунтуванням доводяться до відома працівника у письмовій формі.

Отже, враховуючи норми Закону №4312 та в силу приписів статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", атестування поліцейських проводиться на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам.

Згідно з вимогами пункту 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 року № 1465, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 року за № 1445/27890 (далі - Інструкція №1465), атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Щодо проведення атестації для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, суд зазначає наступне.

Звільнення зі служби через службову невідповідність передбачено пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено з поліції через "службову невідповідність". Проте, слід звернути увагу, що поняття "службова невідповідність" і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що може охоплювати поняття "звільнення у порядку дисциплінарного стягнення".

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 року № 21-13а14.

Зі змісту пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" вбачається, що лише за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції.

При цьому, при вирішенні питання про призначення на посаду у контексті з'ясування питання щодо відповідності особи вимогам до поліцейських Міністерство внутрішніх справ України має усі повноваження здійснювати призначення на посади поліцейських на конкурсних засадах (стаття 47 Закону), проводити медичне та психофізіологічне обстеження кандидатів, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності, тестування на поліграфі, перевіряти рівень фізичної підготовки, а також проводити спеціальну перевірку (стаття 50 Закону).

Поряд з цим, відповідно до положень статті 58 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків. Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Суд зазначає, що наведені у частині другій статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" підстави для проведення атестування є вичерпними. Метою проведення атестування із будь-яких зазначених вище підстав є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення особи на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Кожна з зазначених трьох підстав для проведення атестування повинна бути зв'язана з певними передумовами, зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Досліджуючи зміст наказу Національної поліції України від 20.11.2015 року № 210о/с "Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві", Наказу Національної поліції України від 02.12.2015 року № 134 "Про затвердження персонального складу апеляційних атестаційних комісій НПУ" та наказів Національної поліції України про внесення змін до персонального складу Центральної атестаційної комісії та наказів про внесення змін до наказу Національної поліції України від 22.12.2015 року № 195, наказу Національної поліції України від 28.12.2015 року № 217, що містяться в матеріалах справи, суд встановив, що ці накази не містять посилань на підстави для атестування поліцейських, передбачених частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію".

При цьому, атестацію позивача проведено у порядку атестації усіх поліцейських Національної поліції України з метою оцінки їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри, що відповідає частині першій статті 57 Закону України "Про Національну поліцію".

Однак, наведені підстави для призначення атестування суд оцінює критично, позаяк мета атестування, закріплена у частині першій згаданої статті, не утворює самостійної підстави для проведення атестування і перебуває у системному взаємозв'язку з вичерпними підставами, визначеними у частині другій статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", та не передбачає проведення атестування без настання обставин, визначених частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію".

Закріплену у частині першій статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" мету атестування відповідач необґрунтовано розцінив як самостійну і достатню підставу для проведення атестування поліцейських (зокрема, позивача) з ціллю визначення можливості їх звільнення через службову невідповідність, хоча наявності конкретних передумов (порушення порядку і правил несення служби тощо) для призначення атестування у такому контексті відповідачем не доведено.

Пунктом 2 розділу І Інструкції №1465 визначено, що керівники всіх рівнів зобов'язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об'єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.

Розділом ІV Інструкції №1465 визначено порядок організації, підготовки, проведення атестування.

Згідно з пунктом 11 розділу IV Інструкції №1465 атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Інструкції №1465 атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.

За змістом пунктів 7-9 Розділу ІV Інструкції №1465 керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Відповідно до пунктів 10, 11, 12 Розділу ІV Інструкції №1465, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості, атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Пунктом 15 Розділу ІV Інструкції №1465 передбачено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, відповідно до пункту 16 Розділу ІV Інструкції №1465 атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Зміст викладених положень Інструкції №1465 свідчить, що атестування поліцейських включає два етапи: тестування та співбесіду.

Тестування передбачає професійний тест (тест на знання законодавчої бази) та тест на загальні здібності та навички.

Інструкція №1465 не містить конкретного порядку проведення співбесіди, у той же час, виходячи з її змісту та мети атестування, слід дійти висновку, що під час співбесіди Атестаційна комісія повинна розглянути атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського; оцінити ділові, професійні, особисті якості поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівень, а також з'ясувати відповідність особи поліцейського критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465, для чого поліцейському, який проходить атестування, можуть ставитись питання.

Згідно з пунктами 20-23 Інструкції, усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 28.07.1999 року займав посаду оперуповноваженого відділу по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Залізничного районного управління ГУ МВС України в м. Києві, в період з 2001 року по 06.11.2015 рік декілька разів змінював службу в різних районах міста Києва. 06.11.2015 року звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до пункту 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З 07.11.2015 року та на момент подання адміністративного позову займав посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (із обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

За час проходження служби в органах внутрішніх справ позивача заохочено 34 рази.

Відповідно до змісту атестаційного листа від 22.12.2015 року, наявного у матеріалах справи, встановлено, що за час служби в правоохоронних органах на займаних посадах, ОСОБА_1 зарекомендував себе позитивно. До виконання службових завдань відносився відповідально. Вміло організовує службову та оперативно-розшукову діяльність, надавав практичну допомогу молодим співробітникам. Відповідально відноситься до обов'язків, покладених на нього як на керівника. При вирішенні службових завдань проявляє наполегливість та принциповість. Постійно працює над підвищенням свого професійного та культурного рівнів, користується авторитетом і повагою серед особового складу. Зберігає службові та державні таємниці. Охайно веде робочу документацію.

Відповідно до висновку прямого керівника, займаній посаді відповідає.

Результати тестування відповідно до атестаційного листа від 22.12.2015 року складають : 38 балів - тестування загальних навичок та 47 балів - професійне тестування (розділ ІІІ атестаційного листа).

Відповідно до розділу IV атестаційного листа, позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, згідно з результатами атестування (висновок атестаційної комісії).

Позивач із атестаційним листом ознайомився 16.01.2016 року, що підтверджується відміткою на ньому.

Не погоджуючись із зазначеним висновком відповідача 1, позивачем подано скаргу до апеляційної атестаційної комісії північного регіону Національної поліції України.

Відповідно до розділу V атестаційного листа від 22.12.2015 року, колегією суддів встановлено, що 27.01.2016 року Центральною апеляційною атестаційною комісією відхилено скаргу позивача (дата ознайомлення 17.02.2016 року).

Відповідно до наказу голови Національної поліції України підполковника поліції Х. Деканоідзе від 16.03.2016 року № 167 о/с "По особовому складу" за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність) звільнено зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 (М-085792). Підставою звільнення зазначено висновок Центральної атестаційної комісії від 29.12.2015 року та висновок Центральної апеляційної комісії від 27.01.2016 року.

Також, судом встановлено, що позивач з 09.03.2016 року по 25.03.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою №076465 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС, виданою ОСОБА_1, яка міститься у матеріалах справи.

У відповідності до частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян (затверджено Наказом Міністерства охорони здоров'я України 13.11.2001 року № 455, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.12.2001 року за № 1005/6196) визначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Таким чином, підготовку наказу про звільнення проведено з суттєвими порушеннями прав позивача, оскільки в період його складання позивач перебував на лікарняному.

Відповідно до Додатку № 1 до Протоколу засідання Центральної атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в м. Києві від 29.12.2015 року складено Список осіб, щодо яких центральною атестаційною комісією прийнято рішення, що вони не відповідають займаній посаді і підлягають звільненню зі служби в Національній поліції України, серед яких зазначено позивача. Підставою для прийняття рішення щодо невідповідності займаній посаді і звільнення особи зі служби щодо ОСОБА_1 вказано "невідповідність майнового стану та матеріального забезпечення. Вважає, що корупції у відділі, де працює, немає".

Слід зазначити, що відповідачем 1 не звернуто увагу на наявність Висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", відповідно до якого податковим органом проведено перевірку та встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_1 у Декларації, набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у п.1-10 ч.1 статті 2 Закону України "Про очищення влади", відповідає наявній податковій інформації про доходи, отриманих позивачем із законних джерел, що підтверджується і наданою до матеріалів справи Довідкою про результати перевірки, передбачені Законом України "Про очищення влади".

Дослідивши протокол апеляційної атестаційної комісії, суд зазначає, що з нього не вбачається, які саме відомості про позивача досліджено під час проведення атестаційних дій та що слугувало негативному висновку, прийнятому щодо позивача.

З протоколу засідання атестаційної комісії вбачається, що атестаційна комісія діяла з порушенням вимог статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 16 розділу IV Інструкції №1465, а саме, нею не проведено глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не проаналізовано повноту виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховано наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо. Висновок (рішення) комісій є, на думку суду, немотивованими і не підтверджується жодними матеріалами чи доказами. Відомості про те, в чому саме проявляється невідповідність позивача займаній посаді, у висновках відсутні та не доведені під час судового розгляду справи. У той же час, висновки атестаційних комісій спростовуються самим фактом прийняття позивача на службу до поліції в порядку переатестування з присвоєнням спеціального звання, матеріалами його особової справи та відомостями, що викладені в атестаційному листі позивача і характеризують його особу.

Відповідно до змісту атестаційного листа від 22.12.2015 року, за час служби в правоохоронних органах позивач зарекомендував себе відмінним керівником. До виконання службових обов'язків відноситься сумлінно. Для підопічних позивач є авторитетом, він користується повагою серед колег. Службові питання вирішує оперативно, виходячи з інтересів справи, не рахуючись з особистим часом. В роботі на посаді керівника зарекомендував себе з позитивної сторони. Колеги та підлеглі поважають його та відкликаються лише позитивно про позивача.

Відповідно до змісту атестаційного листа, за результатами тестування позивач набрав 85 бали, а саме: з тестування загальних навичок 38 балів (із максимально можливих 60 балів), з професійного тестування - 47 балів (із максимально можливих 60 балів).

Між тим, наведені вище факти, комісією не взято до уваги.

Відповідно до пункту 12 розділу VI Інструкції №1465, апеляційна атестаційна комісія на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, шляхом відкритого голосування приймає рішення про відхилення скарги поліцейського або скасовує висновок відповідної атестаційної комісії та приймає новий висновок.

Згідно з пунктом 13 Інструкції №1465 рішення апеляційної атестаційної комісії приймаються більшістю голосів присутніх на засіданні членів апеляційної атестаційної комісії. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови апеляційної атестаційної комісії.

Рішення апеляційної атестаційної комісії оформляються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, мотиви прийнятого рішення. Протокол підписує головуючий і члени комісії, які брали участь у прийнятті рішення.

Так, слід зазначити, що відповідно до текстів протоколів відповідачів 1 та 2 суд не має змоги встановити мотиви, якими керувались члени комісій при прийнятті рішення стосовно не відповідності позивача займаній посаді, оскільки останніх не вказано.

Також, судом не виявлено обставин, відповідно до яких позивач неналежним чином виконує свої посадові обов'язки, має низькі результати службової діяльності, недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей, незадовільну фізичну підготовку, позаяк таких не вказано відповідачами.

Протягом судового розгляду справи відповідачами не доведено, що при прийнятті рішення про невідповідність займаній посаді враховувалися обов'язкові критерії відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції №1465, а також, що за сукупністю оцінки усіх критеріїв позивач зарекомендував себе як некваліфікований працівник.

Суд також вважає необхідним зазначити, що процедура проведення співбесіди, як етапу атестування, повинна бути достатньо прозорою з тим, щоб і сама особа, яка проходить співбесіду, керівники органів поліції, які реалізовують її результати та суд, перевіряючи законність проведеного атестування, могли з'ясувати фактичні підстави, покладені в основу прийнятого атестаційною комісією рішення.

Оскільки негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у виді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

З аналізу статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", суд дійшов висновку, що для проведення атестації повинен існувати один випадок із наведених пунктів: при переведені на вищу посаду; при переміщенні на нижчу посаду; вирішення питання про звільнення у зв'язку із службовою невідповідністю.

Відповідачами жодних доказів до суду, які б підтверджували доцільність та фактичні обставини для проведення атестування позивача, не надано. Також судом встановлено, що Наказ про звільнення позивача винесено, під час перебування останнього на лікарняному, що підтверджується матеріалами справи, а тому, з урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги в частині скасування наказу про призначення атестування позивача, висновків атестаційних комісій та наказу про звільнення позивача підлягають задоволенню.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 01.07.2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні від 27.09.2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Щодо клопотання відповідача 3 від 13.07.2016 року (поданого на час дії Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017 року) про залишення позовної заяви без розгляду в частині у зв'язку з пропущенням терміну звернення до суду позивачем, суд зазначає, що інформація, викладена у вказаних клопотаннях, не підтверджена належними доказами, а позивач в силу статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 року), довів дотримання термінів звернення до суду відповідними доказами, що наявні в матеріалах справи.

Як визначає пункт 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі також - Положення про проходження служби), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України ( , адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ. вул. Академіка Богомольця, будинок 10) на користь ОСОБА_1 (М-085792), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 77 545,00 грн., слід зазначити наступне.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (із змінами і доповненнями), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, оскільки розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 77 545,00 грн. позивачем вказано станом на 17.11.2016 року (заява про збільшення позовних вимог від 21.11.2016 року), а станом на час ухвалення судового рішення у цій справі таким розрахунком втрачено актуальність, суд дійшов висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог, оскільки вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Департаменту наркозлочинності Національної поліції України з 16.03.2016 року по день винесення судом рішення.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (із змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до Довідки про доходи №710 від 27.02.2017 року, виданої Департаментом протидії наркозлочинності Національної поліції України ОСОБА_1, сума нарахованої заробітної плати, в тому числі у натуральній формі за січень 2016 року складає 7 000, 00 грн., за лютий 2016 року 9 050,30 грн., за березень 2016 року 7 157, 36 грн.

З огляду на те, що позивача звільнено у березні 2016 року, слід дійти висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу має бути обчислено із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, якими є січень та лютий місяці 2016 року, що дорівнює 16 050, 30 грн.

У січні та лютому місяцях 2016 року було по 21 робочому дні, отже за два останні робочі місяці позивачем відпрацьовано 42 робочі дні.

Отже, за один робочий день заробітна плата позивача складає 382, 15 грн.

Днем звільнення позивача зі служби відповідно до наказу Національної поліції України № 167 о/с "По особовому складу" є 16.03.2016 року. В свою чергу, рішення суду постановлено 13.11.2018 року. Отже, кількість робочих днів з 16.03.2016 року по 13.11.2018 року дорівнює 688 робочих дня.

Помноживши 688 робочих дня з 16.03.2016 року по 13.11.2018 року на розмір заробітної плати за один робочий день, що дорівнює 382, 15 грн., слід дійти висновку, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 складає 262 919, 20 грн., яка підлягає стягненню з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно зі статтею 372 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення може бути зупинене у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про звернення до негайного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, яка дорівнює 7 967, 25 грн.

Згідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів Окружного адміністративного суду міста Києва вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанціями від 29.02.2016 року №130 позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп., від 27.05.2016 року №477/з1 судовий збір сплачено в сумі 1102, 40 грн. Відтак, з огляду на задоволення позову, суд дійшов висновку про присудження на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1653 грн. 61 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись положеннями статей 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 20.11. 2015 року № 210 о/с "Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві" в частині зобов'язання включити ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, скласти на нього атестаційний лист, підготувати на нього для надання на засідання атестаційної комісії додаткові матеріали щодо проходження ним служби, доведення до його відома інформації про час та місце проведення атестаційної комісії та забезпечення його прибуття.

3. Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_1.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної атестаційної комісії Національної поліції України від 29.12.2015 року, викладене у формі висновку про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України 27.01.2016 року, викладене у формі висновку про відхилення скарги ОСОБА_1 на рішення Центральної атестаційної комісії Національної поліції України від 29.12.2015 року.

6. Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 16.03.2016 року № 167 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 (М-085792), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності, зі служби в поліції за п.5 (через службову невідповідність) ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", підстава: висновок центральної атестаційної комісії від 29.12.2015 року та висновок центральної апеляційної комісії від 27.01.2016 року.

7. Поновити ОСОБА_1 (М-085792) на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, з 16.03.2016 року.

8. Стягнути з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України , адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ. Вул. Академіка Богомольця, будинок 10) на користь ОСОБА_1 (М-085792), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах п'ятого територіального управління (з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 262 919, 20 грн. (двісті шістдесят дві тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять грн. 20 коп.) з 16.03.2016 року по день ухвалення судового рішення.

9. Допустити негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 7 967, 25 грн. (сім тисяч дев'ятсот шістдесят сім грн. 25 коп.).

10. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ) суму судового збору у розмірі 1653 грн. 61 коп. (одна тисяча шістсот п'ятдесят три грн. 61 коп.).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1, 04112, АДРЕСА_1);

Відповідач 1: Центральна атестаційна комісія № 3 Національної поліції України (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 54);

Відповідач 2: Центральна апеляційна атестаційна комісія Національної поліції України (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 54);

Відповідач 3: Національна поліція України (, 01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10);

Відповідач 4: Департамент протидії наркозлочинності Національної поліції України ( , 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10).

Головуючий суддя Л.О. Маруліна

Суддя Н.А. Добрівська

Суддя А.І. Кузьменко