Справа № 802/864/18-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 жовтня 2018 р. Справа № 802/864/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Примаченко І.П., Чахоян В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області в особі голови Китасюка О.І.

про: визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області в особі голови Китасюка О.І. про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявленого позову, зазначив, що постановою Вінницького апеляційного суду від 15.11.2017 скасовано розпорядження Могилів-Подільської РДА від 09.12.2016 №12-рк "Про звільнення ОСОБА_1". Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта апарату Могилів-Подільської РДА з 10.12.2016. Позивачем 05.02.2018 подано заяву про звільнення з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з недотриманням керівником законодавства про працю. Станом на день подачі заяви про звільнення керівником органу не було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1, а 06.02.2018 йому вручено звернення керівника органу з рекомендацією звернутись з відповідною заявою про звільнення повторно. Звернувшись 06.02.2018 з заявою про звільнення, 07.02.2018 за адресою місця проживання позивача було письмово повідомлено про прийняття одноособового рішення керівника органу за результатами розгляду поданої заяви про звільнення. Відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено в звільненні з роботи з підстав визначених ч.3 ст.38 КЗпП України. Вважаючи, що такі дії Могилів-Подільської РДА порушують його трудові права, позивач звернувся до суду з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області в зв'язку із незадоволенням заяви від 05.02.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України;

- зобов'язати Могилів-Подільську районну державну адміністрацію Вінницької області звільнити ОСОБА_1 з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України з 06.02.2018 року;

- стягнути з Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку;

- стягнути з Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області середній заробіток за період з 07.02.2018 року по день прийняття судового рішення за результатами розгляд даної позовної заяви;

- стягнути з Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ухвалою суду від 02.04.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.04.2018 зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі №802/891/18-а.

26.04.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заву, зі змісту якого посилаючись на норми КЗпП України, зокрема норми статті 38, вказав, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини третьої статті 39 пункту 9-1 Закону України "Про державну службу" дія цього Закону не поширюється на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників. Відповідно до частини першої статті 17 пункту 3-1 Закону України "Про державну службу" повноваження керівника державної служби здійснюють у місцевих державних адміністраціях керівник апарату - в апараті місцевої адміністрації та її структурних підрозділах (крім структурних підрозділів зі статусом юридичних осіб публічного права).

Вказали, що відповідно до статті 44 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" для правового, організаційного, матеріально-технічного та іншого забезпечення діяльності місцевої державної адміністрації, підготовки аналітичних, інформаційних та інших матеріалів, систематичної перевірки виконання актів законодавства та розпоряджень місцевої державної адміністрації, подання методичної та іншої практичної допомоги місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування головою місцевої державної адміністрації утворюється апарат місцевої державної адміністрації в межах виділених бюджетних коштів. Апарат місцевих державних адміністрацій очолює керівник, який призначається на посаду головою місцевої державної адміністрації в порядку, передбаченому законодавством про державну службу.

Відповідно до п.16 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою КМУ від 26.11.2008 №1040, Могилів-Подільська РДА здійснила заходи щодо забезпечення головного спеціаліста - юрисконсульта апарату районної державної адміністрації робочим місцем в відділі організаційної роботи, телефонним та електронним зв'язком (Інтернет), сучасним комп'ютером та оргтехнікою. 06.02.2018 позивач відмовився отримати сучасний комп'ютер без обґрунтованих підстав, що підтверджується відповідним актом та доповідною запискою.

Здійснені нарахування та сплати до бюджету за рахунок відповідних бюджетних асигнувань податку на доходи фізичних осіб у сумі 8097, 42 грн., військового збору у сумі 674,28 грн. та нарахування єдиного соціального внеску у сумі 9889,51 грн., за час вимушеного прогулу позивача за період з 12.12.2016 по 15.11.2017, подано уточнюючу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого податку 06.03.2018 за реєстраційним номером документу НОМЕР_1, в якому відображено суму нарахованого заробітку та сплаченого податку на дохід, військового збору, також було подано звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, у якому було відображено суму заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

Відповідно до розпорядження голови РДА від 28.11.2017 №90-рк "Про поновлення ОСОБА_1." позивача було поновлено на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта апарату районної державної адміністрації з 10.12.2016.

У зв'язку з відсутністю нормативно-правового документа щодо звільнення позивача з займаної посади та припинення державної служби здійснення всіх заходів щодо звільнення працівника (виплати всіх розрахунків та видання трудової книжки) є неправомірними.

02.05.2018 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вказав, що відзив містить посилання на п.9-1 ч.3 ст.3, п.3-1 ст.17 ЗУ "Про державну службу", ч.1, 3 ст.44 ЗУ "Про місцеві державні адміністрації", що в сукупності застосування підтверджує обґрунтування заявлених вимог в частині зазначення на перевищення повноважень головою Могилів-Подільської РДА при прийнятті рішення про відмову в задоволенні поданої заяви від 05.02.2018 про звільнення з роботи. Посилання відповідача на відмову 06.02.2018 в отриманні комп'ютерної техніки є вірним, проте така ініціатива є лише наслідком розгляду поданої заяви від 05.02.2018.

Порушення в частині не забезпечення комп'ютерною технікою мало свій прояв в період з 28.11.2017 по 05.02.2017. Враховуючи перебування в черговій щорічній, додатковій та соціальній відпустках в вищезазначений період часу, кількість виходів на роботу с такому періоді складає 5 робочих днів. В спростування аргументів відповідача, вказав на загальне положення про юридичну службу, затверджене постановою КМ України від 26.11.2008 №1040, рішення у справі №802/430/18-а, норми Конституції України, ЗУ "Про державну службу", постанову КМУ від 08.08.2016 №500 "Про затвердження Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань".

04.05.2018 представником Могилів-Подільської РДА подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначили, що заява ОСОБА_1 від 05.02.2018 була написана на ім'я голови РДА, а не на ім'я керівника апарату РДА, що суперечить п. 3-1 ч.1 ст.17 Закону України "Про державну службу". Повторна заява згідно норм чинного законодавства на ім'я керівника апарату не надходила. Щодо не передачі комп'ютерного обладнання пояснив , що позивач відмовився від його отримання без обґрунтованих підстав, що підвереджується відповідним актом та доповідною запискою. Стосовно невиплати матеріальної допомоги вказали, що це є правом, а не обов'язком роботодавця.

Ухвалою суду від 20.09.2018 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09.10.2018 о 13:00 год.

09.10.2018 позивач подав заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог у справі, в урахуванням даної заяви просив суд:

1) визнати протиправною дію голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Китасюка Олега Івановича в частині відмови в звільненні з роботи за ч .3 ст. 38 КЗпП України за поданою заявою від 05.06.2018 року з підстав відсутності правосуб'єктності в прийнятті рішення про звільнення з роботи працівника категорії «В» посад державних службовців в місцевому державному органі виконавчої влади;

2) стянути з Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області середній заробіток за період з 07.02.2018 року по 26.03.2018 року, включно;

3) стягнути з Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області моральну шкоду у розмірі 5000 грн;

4) судові витрати покласти на відповідача.

Враховуючи права надані позивачеві статтею 47 КАС України, суд прийняв заяву позивача від 09.10.2018 та в подальшому розглядав справу відповідно уточнених позовних вимог.

У судовому засіданні 17.10.2018 судом постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

29.10.2018 позивачем до суду подано заяву про внесення судового збору в більшому розмірі, ніж установлено законом та заяву про вирішення питання судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви від 09.10.2018, надавши пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представники відповідача заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві, запереченнях відповіді на відзив.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до розпорядження голови Могилів-Подільської РДА від 12.01.2015 №7 ОСОБА_1. призначено на посаду головного спеціаліста -юрисконсульта апарату Могилів-Подільської РДА.

Розпорядженням від 09.12.2016 №122-рк ОСОБА_1 звільнено з роботи.

Постановою ВААС від 15.11.2017 по справі №802/2273/16-а скасовано постанову ВОАС від 25.07.2017 та прийнято нову постанову, якою скасовано розпорядження Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області від 09 грудня 2016 року №122-рк "Про звільнення ОСОБА_1". Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області з 10 грудня 2016 року.

Розпорядженням голови Могилів-Подільської РДА від 28.11.2017 №90-рк виконано постанову ВААС від 15.11.2017 у справі №802/2273/16-а, поновлено позивача на роботі з 10.12.2016.

Розпорядженням відповідача від 22.01.2018 №11-рв надано ОСОБА_1 відпустку за 2018 рік з 23.01.2018 по 05.02.2018 включно із збереженням заробітної плати.

05.02.2018 року ОСОБА_1 на ім'я керівника Могилів-Подільської районної державної адміністрації було подано заяву про звільнення з роботи з підстав визначених п.3 ст. 38 КЗпП України (недотримання керівником законодавства про працю). Так, як керівником Могилів-Подільської районної державної адміністрації не було забезпечено належні умови праці ОСОБА_1 та за наявності інших порушень з боку відповідача, ОСОБА_1, після подання заяви про звільнення, вважає, що ним не могло здійснюватись виконання обов'язків за займаною посадою.

Станом на 05.02.2018 року (день подачі заяви про звільнення), керівником Могилів-Подільської районної державної адміністрації не було прийнято рішення про звільнення. Проте, 06 лютого 2018 року ОСОБА_1 вручено звернення керівника Могилів-Подільської районної державної адміністрації, в якому було рекомендовано звернутися з відповідною заявою про звільнення повторно, так як, на його думку, в поданій заяві не було конкретизовано норми, порушені керівником Могилів-Подільської районної державної адміністрації в частині не забезпечення належної роботи юридичної служби Могилів-Подільської районної державної адміністрації, що не відповідає дійсності.

06.02.2018 року позивачем відповідно до наданої керівникові Могилів-Подільської районної державної адміністрації відповіді, було додатково роз'яснено сутність звернення від 05 лютого 2018. Проте, 06.02.2018 року рішення про звільнення позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП прийнято не було

07.02.2018 року листом №517/02-02.13 за підписом голови РДА Китасюка О.І. позивача письмово повідомлено, що районна державна адміністрація не вбачає в своїх діях порушення частини 3 статті 38 Кодексу Законів про Працю України та пункту 16 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації затвердженого постановою КМУ від 26.11.2008 №1040. Повідомив, що згідно виконавчого листа №802/2273/16-а від 23.10.2017, виданого ВААС про стягнення з Могилів-Подільської РДА на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12.12.2016 по 15.11.2017 в сумі 44952,32 грн., що було здійснено УДКСУ у Могилів-Подільському районі та м. Могилів-Подільському згідно їхнього повідомлення про безспірне списання коштів з рахунку боржника від 28.11.2017. Тому відрахування податків та нарахування єдиного соціального внеску неможливо було здійснити. Повідомлено, що виплату заробітної плати згідно табеля робочого часу за листопад 2017 року здійснено у повному обсязі. Згідно розпорядження голови від 22.01.2018 №12-рв "Про відпустку ОСОБА_1" про додаткову відпустку було нараховано та виплачено відповідні кошти. На виконання виконавчого листа від 28.11.2017 постанови ВП №39191883 було відраховано аліменти.

Зазначив, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1. відмовлено у звільненні станом на 06.02.2018, він як державний службовець має дотримуватись норм чинного законодавства та Регламенту роботи РДА.

Вважаючи, що роботодавцем не забезпечено йому належні умови праці, проігноровано його право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та соціальні гарантії в частині не включення до графіку щорічних відпусток тощо, з врахуванням внесених змін до Закону України "Про державну службу", за яким рішення про його звільнення чи про відмову в ньому мало прийматись суб'єктом призначення в особі керівника апарату РДА, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо заявлених вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частини 1 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За визначенням наведеним в пункті 17 частини 1 статті 4 цього Кодексу, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення державних службовців у межах спірних правовідносин регулюється Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України) як загальним законом, та Законом України "Про державну службу" 10 грудня 2015 року № 889-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон), як спеціальним законом.

Таким чином, правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом України "Про державну службу", який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовується лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Преамбулою Закону України "Про державну службу" визначено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця (частина 1 статті 3 Закону України "Про державну службу").

Дія цього Закону поширюється на державних службовців зокрема місцевих державних адміністрацій.

Так судом встановлено, що розпорядженням голови Могилів-Подільської РДА від 28.11.2017 №90-рк виконано постанову ВААС від 15.11.2017 у справі №802/2273/16-а, поновлено позивача на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта апарату могилів-Подільської РДА з 10.12.2016.

Визначаючись щодо уточненої позовної вимоги визнати протиправною дію голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Китасюка Олега Івановича в частині відмови в звільненні з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України за поданою заявою від 05.06.2018 року з підстав відсутності правосуб'єктності в прийнятті рішення про звільнення з роботи працівника категорії «В» посад державних службовців в місцевому державному органі виконавчої влади, суд зазначає наступне.

В силу пункту 9-1 частини 3 статті 3 Закону України "Про державну службу" дія цього Закону не поширюється на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників.

Пунктом 3-1 частини 1 статті 17 Закону України "Про державну службу" визначено, що повноваження керівника державної служби здійснюють у місцевих державних адміністраціях: керівник апарату - в апараті місцевої державної адміністрації та її структурних підрозділах (крім структурних підрозділів зі статусом юридичних осіб публічного права).

Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну службу" визначено, що суб'єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов'язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі (пункт 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну службу").

В матеріалах справи міститься розпорядження голови Могилів-Подільської РДА від 23.01.2018 №9-рк "Про керівника державної служби в апараті районної державної адміністрації" відповідно до якого вказано взяти до відома, що Косенко Майя Степанівна, керівник апарату Могилів-Подільської РДА, з 24.01.2018 здійснює повноваження керівника державної служби в апараті районної державної адміністрації та її структурних підрозділах (без статусу юридичних осіб публічного права).

Керівник державної служби призначає громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на вакантні посади державної служби категорій "Б" і "В", звільняє з таких посад відповідно до цього Закону; створює належні для роботи умови та їх матеріально-технічне забезпечення; (пункт 4,12 частини 2 статті 17 Закону України "Про державну службу").

Статтею 83 Закону України "Про державну службу" визначено підстави для припинення державної служби, серед яких зокрема за ініціативою державного службовця.

Відповідно норм статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (частина 3 статті 86 Закону України "Про державну службу").

Зважаючи на уточненні позивачем позовні вимоги щодо визнання протиправними дій голови Могилів-Подільської РДА Китасюка О.І в частині відмови у звільненні позивача з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України за поданою заявою від 05.02.2018 року з підстав відсутності правосуб'єктності в прийнятті рішення про звільнення з роботи працівника «категорії В» посад державних службовців в місцевому державному органі виконавчої влади, суд зважає на наступне.

Так, заява позивача про звільнення від 05.02.2018 за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням законодавства про працю з боку керівника в особі суб'єкта призначення подана та адресована на ім'я голови Могилів-Подільської РДА Китасюка О.І.

Листом голови Могилів Подільської РДА від 06.02.2018 №501/02-02.13 повідомлено ОСОБА_1 про неможливість виконання заяви від 05.02.2018 у зв'язку з тим, що не чітко вказано конкретної порушеної норм (норми) визначеної Загальним положенням про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою КМУ від 26.11.2008 №1040. Запропоновано вказати конкретні порушені норми законодавства та повторно звернутись з відповідною заявою.

06.02.2018 ОСОБА_1 надав "відповідь на попереднє рішення керівника", вказав, що перелік умов і зобов'язання їх виконання визначено п.16 постанови №1040 від 26.11.2018.

Листом голови Могилів Подільської РДА від 07.02.2018 №517/02-02-13 повідомлено головному спеціалісту-юрисконсульту ОСОБА_1, що у зв'язку тим що йому відмовлено у звільненні станом на 06.02.2018, він як державний службовець має дотримуватись норм чинного законодавства та Регламенту роботи районної державної адміністрації.

Разом з тим суд, зауважує, що позивач як державний службовець перебуваючи на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта апарату районної державної адміністрації, ініціюючи питання щодо свого звільнення у зв'язку з підстав визначених ч.3 ст.38 КЗпП України, мав би звернутись з відповідною заявою до належного суб'єкта призначення, тобто керівника апарату Могилів-Подільської РДА.

В силу основних обов'язків державного службовця визначених статтею 8 Закону України "Про державну службу", державний службовець зобов'язаний серед іншого дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності.

Тобто, зважаючи на зміни з 01.01.2018 внесені до Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 мав би бути обізнаний щодо можливості подання заяви про звільнення безпосередньо до керівника апарату РДА.

Разом з тим відповідно до статті 41 "Про місцеві державні адміністрації" ( далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Стеттею 44 "Про місцеві державні адміністрації" визначено, що для правового, організаційного, матеріально-технічного та іншого забезпечення діяльності місцевої державної адміністрації, підготовки аналітичних, інформаційних та інших матеріалів, систематичної перевірки виконання актів законодавства та розпоряджень місцевої державної адміністрації, подання методичної та іншої практичної допомоги місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування головою місцевої державної адміністрації утворюється апарат місцевої державної адміністрації в межах виділених бюджетних коштів.

Апарат місцевих державних адміністрацій очолює керівник, який призначається на посаду головою місцевої державної адміністрації в порядку, передбаченому законодавством про державну службу.

Керівник апарату місцевої державної адміністрації організовує його роботу, забезпечує підготовку матеріалів на розгляд голови місцевої державної адміністрації, організовує доведення розпоряджень голови місцевої державної адміністрації до

виконавців, здійснює визначені Законом України "Про державну службу" повноваження керівника державної служби в апараті місцевої державної адміністрації та її структурних підрозділах (крім структурних підрозділів зі статусом юридичних осіб публічного права), відповідає за стан діловодства, обліку і звітності, виконує інші обов'язки, покладені на нього головою місцевої державної адміністрації. З цих питань керівник апарату місцевої державної адміністрації видає накази.

В силу вимог Закону України "Про державну службу", Закону України "Про місцеві державні адміністрації" суд не вбачає в діях голови Могилів-Подільської РДА протиправності, оскільки досліджені судом листи від 06.02.2018 №501/02-02.13 та від 07.02.2018 №517/02-02.13 носять інформаційний характер з пропозицією вказати конкретні порушені норми законодавства (лист-відповідь від 06.02.2018) та з пропозицією щодо дотримання позивачем норм чинного законодавства та Регламенту роботи РДА (лист від 07.02.2018).

Крім того, посилання позивача на недотримання керівником обов'язку щодо забезпечення умов для належної роботи юридичної служби в особі ОСОБА_1, а саме: незабезпечення його окремим приміщенням; телефонним та електронним зв'язком, сучасним комп'ютером та оргтехнікою, довідковими матеріалами, іншими посібниками та літературою з правових питань, електронною системою інформаційно-правового забезпечення, а також доступом до інформаційних баз, спростовано дослідженими у судовому засіданні: доповідною запискою керівника апарату райдержадміністрації від 08.12.2017, доповідною запискою завідувача господарства апарату райдержадміністрації Денисюка С.П. від 06.02.2018, актом від 06.02.2018 про засвідчення факту відмови ОСОБА_1 від отримання персонального комп'ютера.

Щодо уточненої позовної вимоги про стягнення з Могилів-Подільської РДА середнього заробітку за період з 07.02.2018 по 26.03.2018 року включно, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 як державний службовець зобов'язаний дотримувати правил внутрішнього трудового розпорядку та правил трудової дисципліни, регламенту роботи РДА.

Судом встановлено, що наказом керівника державної служби в апараті Могилів-Подільської РДА прийнято наказ №19-к від 23.03.2018 року "Про звільнення ОСОБА_1." Що є предметом розгляду у справі №802/1249/18-а.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення середнього заробітку позивача за період з 07.02.2018 по 26.03.2018, оскільки згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Разом з тим суд зважає, що предметом розгляду справи №802/1249/18-а є наказ №19-к від 23.03.2018 року "Про звільнення ОСОБА_1А." та зобов'язання суб'єкта владних повноважень в особі голови Могилів-Подільської райдержадміністрації Китасюка О.І. оплатити позивачу працю за час вимушеного прогулу з 27.03.2018 по день прийняття судового рішення про поновлення на роботі.

Так, для задоволення заявленої вимоги у даній справі необхідно встановити вину власника або уповноваженого ним органу щодо розрахунку з працівником у зазначені строки, тобто факт вимушеного прогулу з 07.02.2018 по 26.03.2018.

Суд зважає, на ту обставину, що ознайомившись з листом відповідача у даній справі від 07.02.2018 ОСОБА_1 був обізнаний щодо незадоволення його заяви від 05.02.2018 та як державний службовець мав дотримуватись норм чинного законодавства та Регламенту роботи районної державної адміністрації.

В силу вимог закону, у зв'язку з не підтвердженням судом факту вимушеного прогулу та вини власника або уповноваженого ним органу щодо розрахунку з працівником у зазначені строки, заявлена вимога задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд зауважує, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За умови не доведення позивачем протиправності дій відповідача у межах заявлених позовних вимог у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для відшкодування судових витрат у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2)

Відповідач: Могилів-Подільська районна державна адміністрація Вінницької області в особі голови Китасюка О.І. (пл. Шевченка, 1, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000, )

Повний текст рішення суду складено 12.11.2018

Суддя Томчук Андрій Валерійович