Справа № 420/5769/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5769/18
УХВАЛА

12 листопада 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду - Потоцька Н.В., розглянувши матеріали адміністративної справи:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1, 65000, АДРЕСА_1, телефон: НОМЕР_5)

до: Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області (65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1, телефон: (канцелярія), E-mail: )

третя особа: ОСОБА_3 (65104, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2)

про: зобов'язання зняти арешт з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області третя особа: ОСОБА_3 в якому позивач просить:

- зобов'язати Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції зняти арешт з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: нерухоме майно, Житловий будинок під № НОМЕР_4) з господарчими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3), що був накладений постановою державного виконавця ВП №26184851 від 23.03.2011 року.

Вирішуючи питання, викладені у ч.1 ст. 171 КАС України, суд приходить до висновку, що поданий позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено главою 2 розділу І КАС України.

Відповідно до норми п.3 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Згідно ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Критеріями визначення юрисдикції суду щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржується дії державного виконавця по накладенню арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: нерухоме майно, Житловий будинок під № 147 «а» з господарчими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка (постановою державного виконавця ВП №26184851 від 23.03.2011 року).

Так, ОСОБА_1 придбав право вимоги заборгованості по Кредитному на підставі договору № 014/0022/74/53123 від « 15» травня 2006 р. та № 014/2145/74/81069 від « 04» вересня 2007 р. Кредитний договір), на підставі Договору про заміну кредитора в зобов'язанні у зв'язку з виконанням третьою особою від 28 вересня 2018 року № 28-09/18 укладеним між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП», юридична особа за законодавством України, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, та ОСОБА_1, а також на підставі договору про відступлення прав за (іпотечним договором від 09.11.2007 - №014/811-0-00/10386) посвідчений 28 вересня 2018 року ОСОБА_2, приватним нотаріуром Київського міського нотаріального округу, є іпотекодержателем нерухомого майна, а саме:

нерухоме майно, а саме Житловий будинок під №147 «а» з господарчими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка (кадастровий номер земельної ділянки 7:02:001:0276), на якій він розташований, що знаходиться за адресою: село Прилиманське, Овідіопольського району Одеської обл., вулиця Молодіжна.

Після укладення договорів про заміну кредитора в зобов'язанні від 28 вересня 2018 року № 28-09/18, та договору про відступлення прав за (іпотечним договором від 09.11.2007 - №014/81-1-0-00/10386) посвідчений 28 вересня 2018 року, ОСОБА_1 стало відомо про арешт боржника та оголошення його заборони на його відчуження ВП №26184851 від 23.03.2011 року Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Кіптіков І.О.

Виходячи з наведеного, позивачем оскаржується дії виконавця щодо не зняття арешту з нерухомого майна .

Можливість оскарження такої бездіяльності та постанов державного виконавця передбачена статтею 447 ЦПК України.

Верховний суд у Постанова від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17 виклав правову позицію:

Спірні правовідносини виникли між учасниками справи (між позивачем та третьою особою - Банком) у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань за договором іпотеки і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири, при наявності у позивача права власності на частину квартири і прописаних в цій квартирі неповнолітніх дітей.

За таких обставин, існує спір про право, що виключає можливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір суди мають вирішувати за правилами ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАСУ, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року ).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Саме на таке застосування норм процесуального закону вказує Верховний Суд у своїй постанові від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, висновки якого суд застосовує до спірних правовідносин по цій справі згідно положень ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 170 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області, третя особа: ОСОБА_3 про зобов'язання зняти арешт з нерухомого майна.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.