Справа № 826/11031/18
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/369
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 жовтня 2018 року № 826/11031/18

За позовом ОСОБА_1

До Кабінету Міністрів України

Про визнання протиправною та скасування постанови

Судова колегія у складі:

Головуючий суддя О.В.Головань

судді І.П.Васильченко, Я.І.Добрянська

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 14.03.2017 р. № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", в частині встановлення у 2018 році виплати учасникам бойових дій разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1 265,00 грн.".

В судовому засіданні 18.10.2018 року оголошено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження згідно ч. 9 ст. 205 КАС України.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2017 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", згідно п. 1 якої -

з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", установлено, що:

1) у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення).

Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах, зокрема,

учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1 265 гривень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 р. №452 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 р. № 200 і від 14 березня 2018 р. № 170" вказане положення викладено у такій редакції:

учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1 265 гривень.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає у вказаній частині нормативно-правовий акт протиправним та просить його скасувати з таких підстав.

Позивач був мобілізований для проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 р. №15/2015, з 24.06.2015 р. по 07.04.2016 р. приймав безпосередню участь в забезпечення проведення АТО, отримав статус учасника бойових дій (посвідчення від 19.11.2015 р. НОМЕР_1), включений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги як Учасник бойових дій (довідка Управління соціального захисту населення від 02.12.2015 р. №5738).

Як суб'єкт, на якого поширюється постанова Кабінету Міністрів України від 14.03.2017 р. № 170, позивач вважає розмір разової грошової допомоги учасникам бойових дій у розмірі 1 265 гривень визначеним протиправно з таких підстав.

Позивач посилається на порушення ст. 1, 46 Конституції України, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

В такій редакції вказане положення викладене згідно з Законом України від 28.12.2007 р. №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 вказане положення було визнано неконституційним і втратило чинність з дня ухвалення рішення.

Відповідно, на час виникнення спірних правовідносин діяла редакція ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" без врахування вказаних змін, згідно якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. (статтю 12 доповнено частиною згідно із Законом №367-XIV від 25.12.1998 р.)

З розрахунку 1 373 грн. прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що діє з 01.01.2018 р., позивач мав отримати разову грошову допомогу в розмірі 5 600 грн., тоді як ним отримано лише 1 265 грн.

Відповідач - Кабінет Міністрів України - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач посилається на факт прийняття 01.01.2015 р. Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 р. №79-VIII, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, згідно яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінетом Міністрів України прийнято оскаржувану постанову в межах наданих йому повноважень.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 р. №79-VIII неконституційними не визнавались і підлягають до застосування.

Також відповідач посилається на висновки Конституційного Суду України у рішення від 25.01.2012 р. №3-рп, згідно яких надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, а також від 26.12.2011 р. №20-рп/2011, згідно якого передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Проект оскаржуваної постанови пройшов процедуру погодження в установленому порядку.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

В даному випадку згідно наданих суду копій посвідчення від 19.11.2015 р. НОМЕР_1, довідку Управління соціального захисту населення від 02.12.2015 р. №5738) про включення ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги як Учасник бойових дій, відповідно, на нього поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2017 р. № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" в оскаржуваній частині.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Згідно ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України: 3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України: 1) у сфері економіки та фінансів: забезпечує проведення державної фінансової та податкової політики, сприяє стабільності грошової одиниці України; розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України; 2) у сферах соціальної політики, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій: забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян; забезпечує підготовку проектів законів щодо державних соціальних стандартів і соціальних гарантій.

Станом на час прийняття оскаржуваної постанови та станом на час розгляду справи є чинним Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 р. №79-VIII, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповлено п. 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказаним Законом прямо передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати, в тому числі, розмір разової грошової допомоги згідно ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", і вказане повноваження зберігається станом на час прийняття оскаржуваної постанови.

Таким чином, оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України від 14.03.2017 р. № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", в тому числі, в частині встановлення у 2018 році виплати учасникам бойових дій разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1 265,00 грн.", прийнята в межах повноважень Кабінету Міністрів України.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), згідно якого визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, в тому числі, п. 67 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно якого у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" 5) пункт 5 статті 12 доповнено абзацами такого змісту: "Пільги, передбачені цим пунктом для військовослужбовців, надаються за умови, якщо розмір наданих пільг у грошовому еквіваленті разом із середньомісячним сукупним доходом військовослужбовця за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України", то визнана неконституційною редакція Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в даному випадку не підлягає до застосування в будь-якому випадку.

Законодавчі зміни, згідно яких Кабінет Міністрів України наділено повноваженнями встановлювати розмір соціальних пільг, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, мали місце пізніше.

Відповідні положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 р. №79-VIII не були предметом оцінки Конституційного Суду України, проте, таким предметом були положення інших Законів України, якими Кабінет Міністрів України наділено аналогічними повноваженнями, зокрема, згідно рішень Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. №3-рп у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України та від 26.12.2011 р. №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

Згідно вказаних рішень, зокрема, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що згідно яких надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України; передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Вказаний підхід відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, згідно якої -

законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах "Аррас та інші проти Італії" (Arras and Others v. Italy), заява № 17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та "Сухобоков проти Росії" (Sukhobokov v. Russia), заява № 75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року);

зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу. Це положення також не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Корлівства" (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X), доки існує законодавче прав;

стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі (див., наприклад, ухвалу від 15 березня 2001 року у справі "Амола проти Фінляндії" (Aunola v. Finland), заява № 30517/96). "Вимога" може становити "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі "Stran Greek Refineries" та Стратіс Андреадіс проти Греції" (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), п. 59, Series A № 301-B). Отже, зменшення або припинення достатньою мірою встановлених пільг може становити втручання у мирне володіння майном (див. рішення від 19 червня 2012 року у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), заява №17767/08, п. 72) (цит. по ухвалі ЄСПЛ від 03.06.14 р. за заявою №43331/12 Valentina Nikanorovna VELIKODA against Ukraine http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-145274

Таким чином, встановлення у передбачений законодавством України спосіб - постановою Кабінету Міністрів України, розміру разової грошової допомоги до 5 травня не може сама по собі вважатися порушенням законодавства та прав позивача лише тому, що раніше визначений Законом розмір цієї виплати був більший.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням вищевикладеного у суду відсутні підстави для висновку про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови порушено вказані принципи.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 264, 293, 195 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Головуючий суддя О.В. Головань

Судді І.П.Васильченко

Я.І.Добрянська

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 19.10.18 р.