Справа № 826/4191/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2018 року № 826/4191/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Київській області
про визнання протиправними та скасування рішень ,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення від 08.12.2017 №№, , , , ; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.12.2017 №Ф- на загальну суму 1 848 246,33 грн;

- рішення від 26.12.2017 №28/10-36-53-02/НОМЕР_5 про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 08.12.2017 №.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми загального оподатковуваного доходу є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено відсутність залишків товарно-матеріальних цінностей на початок та на кінець перевіряємого періоду, згідно наданих пояснень позивача, внаслідок чого перевіркою встановлено заниження позивачем загального оподатковуваного доходу за 2014-2016 роки, а отже, оскаржувані акти індивідуальної дії є правомірними та такими, що скасуванню не підлягають.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2017 відповідачем, на підставі акту перевірки №904/10-36-13-09/НОМЕР_5 від 20.11.2017, прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.п.292.1, 293.3 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» всього в сумі 49 170,84 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 39 336,67 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 9834,17 грн;

- , яким до позивача за порушення п.п.49.18.5, 177.11 Податкового кодексу України (не подання щорічної декларації) застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 340 грн.

- , яким позивачу за порушення п.п.167.1, 177.1, 177.2 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 1 366 375,54 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 1 093 100,43 грн, штрафними (фінансовим) санкціями в сумі 273 275,11 грн;

- , яким позивачу за порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «військовий збір» всього в сумі 107 661,99 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 86 129,59 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 21 532,40 грн;

- , яким позивачу за порушення п.187.1 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 122 798,75 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 98 239,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 24 559,75 грн.

Крім того, в зв'язку з перевищенням протягом календарного 2014 року обсягу доходу в сумі 3 000 000 грн, рішенням контролюючого органу від 26.12.2017 №28/10-36-53-02/НОМЕР_5 анульовано реєстрацію позивача платником єдиного податку.

Також, враховуючи несплату позивачем єдиного внеску, відповідачем прийнято податкову вимогу №Ф- від 08.12.2017 на суму 175844,62 грн та винесено рішення № від 08.12.2017 про застосування штрафних санкцій в сумі 26054,59 грн за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій та анулювання реєстрації платника єдиного податку, ґрунтується на наступних обставинах.

Так, в перевіряємому періоді позивач здійснював господарську діяльність у формі: 1) роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (аптеках); 2) здачі в оренду нерухомого майна та 3) реалізації РРО іншим особам.

Позивачем до перевірки надано письмові пояснення, згідно яких, залишки товарно-матеріальних цінностей, як на початок, так і на кінець перевіряємого періоду (01.01.2014, 01.01.2015, 01.01.2016, 31.12.2016) відсутні, тобто, дорівнюють нулю.

Контролюючим органом, за таких обставин, складено шляхом додавання суми по всім без виключення наданим до перевірки накладним (за якими позивач придбавав товар), від яких віднято суми по повернутому та реалізованому товару і результат такого віднімання (різницю) віднесено до не задекларованого доходу позивача, адже залишок ТМЦ був відсутній.

Зокрема, за 2014 рік позивачем придбано товару на суму 3 041 377,18 грн, повернуто ТМЦ на суму 44 832,42 грн, реалізовано ТМЦ на суму 1 698 072,29 грн, внаслідок чого залишок ТМЦ, станом на 31.12.2014, мав би становити 1 298 472,47 грн (3041377,18 - 44 832,42 - 1698072,29).

А оскільки позивачем надано пояснення про відсутність ТМЦ станом на 31.12.2014, суму в розмірі 1 298 472,47 грн і було віднесено відповідачем до доходу, який, відповідно, має бути оподаткований.

Аналогічним чином контролюючим органом обраховано занижений оподатковуваний позивачем дохід за 2015 і 2016 роки, про що зазначено в акті перевірки (а.с.53-55 том 1).

Як наслідок, оскільки оподатковуваний дохід за результатами перевірки був значною мірою збільшений, суб'єкт владних повноважень дійшов висновку про перевищення позивачем протягом календарного 2014 року граничної суми доходу в 3 000 000 грн з подальшим скасуванням реєстрації платника єдиного податку і донарахуванням ПДФО, ПДВ, військового збору і ЄСВ за перевіряємий період, а також застосування штрафної (фінансової) санкції за неподання відповідної звітної декларації.

Як стверджує позивач, пояснення щодо відсутності ТМЦ були ним написані «під диктовку» перевіряючого, хоча насправді він мав на увазі обставини не підрахунку ним залишків ТМЦ, а не їх відсутності взагалі.

Також позивач посилається на порушення контролюючим органом вимог частини 2 ст.7 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 №1728.

Позиція контролюючого органу зводиться до того, що письмові пояснення про відсутність ТМЦ були написані позивачем власноруч, а отже є достовірними, внаслідок чого висновки перевірки є цілком обґрунтованими, а оскаржувані акти індивідуальної дії - правомірними.

В даному випадку посилання позивача на порушення контролюючим органом вимог частини 2 ст.7 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», судом відхиляються, з урахуванням наступного.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 №1728, установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки перевірки позивача проведена в 2017 році, посилання позивача в цій частині є недоречними.

Таким чином, предмет доведення в рамках даної справи зводиться до встановлення обставин наявності/відсутності ТМЦ, як на початок, так і на кінець перевіряємого періоду.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В обґрунтування наявності залишків ТМЦ, позивачем до матеріалів справи долучено копії:

- витягу із книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 за 2013 рік (том 2 а.с. 3-29);

- книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 за 2014 - 2016 роки (том 3 а.с. 1-106);

- податкових декларацій з податку на додану вартість за період січень 2014 року - грудень 2016 року (том 2 а.с. 30-207);

- видаткових накладних №№ 14300299, 14300298, 14298710 від 31.12.2013; №№ 15548201, 15548202, 15546251, 15546252, YZ395555-13-l, 2YZ395555-13-2 від 31.12.2014; № 17229835 від 29.12.2015; № 17240268 від 31.12.2015; №№ 19618047, 19622468, 19622474 від 29.12.2016;

- податкових накладних за 31.12.2016, податкових накладних за 31.12.2015, податкових накладних за 31.12.2014 (том 1 а.с. 171-208);

- книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність №237-П від 04.03.2011 року (том 3 а.с. 133-195);

- продовження книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність №169-П від 01.11.2013 року (том 3 а.с. 196-204);

- реєстру виданих та отриманих податкових накладних за жовтень 2013 року (том 3 а.с. 242-249);

- реєстру виданих та отриманих податкових накладних за листопад 2013 року (том 3 а.с. 209-220);

- реєстру виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2013 року (том 3 а.с. 222-234);

- декларацій з податку на додану вартість за жовтень - грудень 2013 року (том 3 а.с. 249-269).

Проаналізувавши зазначені документи, Окружний адміністративний суд міста Києва, зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 Податкового кодексу України та Наказу ДПА України № 1025 від 24.12.2010 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення» (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства доходів і зборів № 481 від 16.09.2013), фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, в якій відображаються залишки товарно-матеріальних цінностей на кінець звітного періоду (по квартально) у графах 2 та 11.

Зокрема, відповідно до пункту 3.2 Порядку у графах 2 та 11 відображається сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо на початок та на кінець звітного податкового періоду (року), яка виводиться в грошовій формі, виходячи із ціни їх придбання.

В 2011 році ФОП ОСОБА_1, була зареєстрована книга обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, пронумерована та прошнурована №237-П від 04.03.2011 року (том 3 а.с. 133-195). В матеріалах справи також міститься витяг з цієї книги за січень - вересень 2013 року (том 2 а.с. 3-22).

Аналіз числових значень вказаної Книги дає можливість підрахувати залишки товаро-матеріальних цінностей, станом на кінець дня 30.09.2013, який перейшов на початок дня 01.10.2013, та становив 1 739 723,08 грн без ПДВ:

1 777 295,84 грн без ПДВ (залишок товарних записів, матеріалів, сировини станом на 01.07.2013 відповідно до книги обліку доходів і витрат №237-П від 04.03.2011 року графа 2 за перше півріччя 2013 року (том 2 а.с. 17, том 3 а.с. 189)) + 617 830,48 грн без ПДВ (загальна вартість придбаних товаро-матеріальних цінностей за ІІІ-й квартал 2013 року графа 5 книги обліку доходів і витрат №237-П від 04.03.2011 року за ІІІ-й квартал 2013 року (том 2 а.с. 17, том 3 а.с. 189), - 655 403,24 грн. без ПДВ (загальна вартість товаро-матеріальних цінностей, що реалізовані за ІІІ-й квартал 2013 року графа 6 книги обліку доходів і витрат №237-П від 04.03.2011 року за ІІІ-й квартал 2013 року (том 2 а.с. 21, том 3 а.с. 193)) = 1739723,08 грн.

В подальшому, Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 затверджено нову форму Книги обліку доходів і витрат.

На виконання Порядку № 481, в жовтні 2013 року Позивачем була оформлена і зареєстрована у Вишгородський ОДПІ книга обліку доходів і витрат №169-П від 01.11.2013 року.

Відповідно до п. 4 ст. 6 Порядку № 481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3).

Таким чином, у графі 4 міститься інформація про продані товарно-матеріальні цінності, з урахуванням відомостей про повернуті товарно- матеріальні цінності.

При цьому, відповідно до Порядку № 481 з 01.10.2013 року Позивач не був зобов'язаний переносити залишки товаро-матеріальних цінностей до книги обліку доходів і витрат.

В той же час, придбання товаро-матеріальних цінностей з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року фіксувалось в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за жовтень 2013 року (том 3 а.с. 242-248), за листопад 2013 року (том 3 а.с. 209-220), за грудень 2013 року (том 3 а.с. 222 - 234), які подавались Позивачем до Вишгородської ОДПІ та в податкових деклараціях з податку на додану вартість за жовтень - грудень 2013 року (том 3 а.с. 249-269).

Таким чином, для підрахунку залишків товаро-матеріальних цінностей станом на 31.12.2013 та 01.01.2014 року, необхідно до залишків товаро-матеріальних цінностей станом на 30.09.2013 (які містяться в книзі обліку доходів і витрат від 04.03.2011) додати придбані товаро-матеріальні цінності за жовтень 2013 року, за листопад 2013 року і за грудень 2013 року (інформація міститься в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за жовтень 2013 року, за листопад 2013 року і за грудень 2013 року та в податкових деклараціях з податку на додану вартість за жовтень 2013 року, за листопад 2013 року і за грудень 2013 року) і відняти продані товаро-матеріальні цінності за IV-й квартал 2013 року (інформація міститься в графах 4 за жовтень 2013 року, за листопад 2013 року, за грудень 2013 року книги обліку доходів і витрат за №169-П від 01.11.2013 року (продовження)).

Проаналізувавши числові значення вказаних документів, судом встановлено, що залишок товаро-матеріальних цінностей станом на кінець 31.12.2013 року та початок 01.01.2014 року становив 1 493 319,81 грн, а саме:

1 739 723,08 грн без ПДВ (залишок товарних записів, матеріалів, сировини станом на кінець 30.09.2013 відповідно до книги обліку доходів і витрат №237-П від 04.03.2011 року (том 3 а.с. 133-195) + 290 215,35 грн (придбано товарів відповідно до реєстру виданих та отриманих накладних за жовтень 2013 року графа 7 (том 3 а.с. 248) - 7 160,73 грн (сума податку на додану вартість відповідно до реєстру виданих та отриманих накладних за жовтень 2013 року графа 9 (том 3 а.с. 248)) + 312 842,64 грн (придбано товарів відповідно до реєстру виданих та отриманих накладних за листопад 2013 року графа 7 (том 3 а.с. 220)) - 9 369,41 грн (сума податку на додану вартість відповідно до реєстру виданих та отриманих накладних за листопад 2013 року графа 9 (том 3 а.с. 220)) + 332 751,69 грн (придбано товарів відповідно до реєстру виданих та отриманих накладних за грудень 2013 року графа 7(том 3 а.с. 234)) - 9 426,38 грн (сума податку на додану вартість відповідно до реєстру виданих та отриманих накладних за грудень 2013 року графа 9 (том 3 а.с. 234)) - 367 433,82 грн (реалізовано товаро-матеріальних цінностей за жовтень 2013 року відповідно до графи 4 за жовтень 2013 року згідно книги обліку доходів і витрат №169-П від 01.11.2013 року (продовження) (том 3 а.с. 198)) - 391 215,82 грн (реалізовано товаро-матеріальних цінностей за листопад 2013 року відповідно до графи 4 за листопад 2013 року згідно книги обліку доходів і витрат за №169-П від 01.11.2013 року (продовження) (том 3 а.с. 200)) - 397 606,79 грн (реалізовано товаро-матеріальних цінностей за грудень 2013 року відповідно до графи 4 за грудень 2013 року книги обліку доходів і витрат №169-П від 01.11.2013 року (продовження) (том 3 а.с. 202)).

З 01.01.2014 Позивачем обрано спрощену систему оподаткування, обліку та звітності.

При цьому, позивач був платником єдиного податку, єдиного внеску фізичної особи- підприємця, податку з доходів фізичних осіб - підприємницької діяльності, військового збору, податку з доходів фізичних осіб з найманих працівників, єдиного внеску з найманих працівників, податку на додану вартість, земельного податку, що відображено акті перевірки та не заперечується позивачем.

Наказом Міністерства фінансів України № 1637 від 15.12.2011 «Про затвердження форм книги обліку доходів і книги обліку доходів і витрат та порядків їх ведення» (надалі - Порядок № 1637), затверджено Форму книги обліку доходів і витрат (для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість) та порядок її ведення.

Відповідно до Порядку № 1637, з 01.10.2014 року, Позивач не був зобов'язаний переносити залишки товаро-матеріальних цінностей до книги обліку доходів і витрат.

В той же час, сума придбаних та реалізованих товаро-матеріальних цінностей з 01.01.2014 по 31.12.2014 відображена в наданих Позивачем реєстрах виданих та отриманих податкових накладних та податкових деклараціях.

Судом встановлено, що всього протягом 2014 року позивачем придбано товарів, згідно наданих накладних на загальну суму 3041377,18 грн без ПДВ та повернуто (відкориговано) товарно-матеріальних цінностей протягом 2014 року на загальну суму 44832,42 грн без ПДВ, з них реалізовано згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2014 рік (№ від 17.01.2015р.) на суму 1698072,29 грн без ПДВ.

Таким чином, залишок ТМЦ станом на 31.12.2014 становив 2 791 792,28 грн (1 493 319,81 грн (залишок товаро-матеріальних цінностей станом на 01.01.2014 + 3041377,18 грн - 44832,42 грн - 1698072,29 грн).

Ідентичні числові показники господарської діяльності позивача за 2014 рік відображено посадовою особою контролюючого органу в акті перевірки (том 1 а.с. 52 абзац 8).

В той же час, є можливим дійти висновку, що оскільки 31.12.2014 залишок ТМЦ становив 2 791 792,28 грн, відповідно на початок дня 01.01.2015 залишок ТМЦ був еквівалентний тій самій сумі - 2 791 792,28 грн.

Стосовно залишку ТМЦ станом на 31.12.2015, судом встановлено наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії книги обліку доходів і витрат за 2015 рік (а.с. 41-76 том 3) та податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2015 рік (№ від 17.11.2016р.), в 2015 році позивачем придбано ТМЦ на загальну суму 3375730,59 грн без ПДВ та повернуто (відкориговано) товарно-матеріальних цінностей протягом 2015 року на загальну суму 36034, 14 грн. без ПДВ, з них реалізовано згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця на суму 3234766, 34 грн. без ПДВ.

Таким чином, станом на 31.12.2015 залишок ТМЦ становив 2896722,39 грн, а саме: 2 791 792,28 грн (залишок ТМЦ станом на 01.01.2015) + 3375730,59 грн - 36034,14 - 3234766,34 грн.

В той же час, є можливим дійти висновку, що оскільки 31.12.2015 залишок ТМЦ становив 2896722,39 грн, відповідно на початок дня 01.01.2016 залишок ТМЦ був еквівалентний тій самій сумі - 2896722,39 грн.

Стосовно залишку ТМЦ станом на 31.12.2016, суд зазначає наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії книги обліку доходів і витрат за 2016 рік (а.с. 76-105 том 3) та податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2016 рік (№ від 21.01.2017р.), всього протягом 2016 року позивачем придбано ТМЦ на загальну суму 2415612,77 грн без ПДВ та повернуто (відкориговано) товаро-матеріальних цінностей протягом 2016року на загальну суму 19309, 76 грн без ПДВ, з них реалізовано згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2016 рік на суму 2444919, 02 грн без ПДВ.

Таким чином, станом на 31.12.2016 залишок ТМЦ становив 2848106,38 грн, а саме: 2896722,39 грн (залишок ТМЦ станом на 01.01.2016) + 2415612,77 грн - 19309,76 - 2444919,02 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне відзначити, що супровідним листом (а.с.165-166 том 1) 11.05.2015 позивачем до контролюючого органу було надано податкові накладні, банківські виписки, книгу обліку доходів і витрат за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, однак посадовою особою контролюючого органу вказані документи належним чином проаналізовані не були, а єдиною підставою для висновку про заниження позивачем оподатковуваного доходу перевіряємого періоду стали пояснення позивача про відсутність ТМЦ.

Разом з цим, як встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні 31.05.2018 (10:21:35 год. - 10:24:40 год), фактично контролюючим органом проведено документальну планову невиїзну перевірку виключно на підставі наданих позивачем документів, в той час як відповідно до наказу на проведення перевірки від 12.10.2017 №1863 (а.с.160 том 1), суб'єктом владних повноважень мав бути проведений виїзний контрольний захід.

За таких обставин суд приходить до висновку про передчасність та документальну необґрунтованість доводів контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу перевіряємого періоду, внаслідок чого оскаржувані податкові повідомлення-рішення, податкова вимога №Ф- від 08.12.2017 та рішення № від 08.12.2017 про застосування штрафних санкцій є протиправними та такими, що підлягають скасуванню

Стосовно позовних вимог в частині скасування рішення від 26.12.2017 №28/10-36-53-02/НОМЕР_5 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Як вже зазначалось, єдиною підставою для висновку про перевищення позивачем в 2014 році граничного доходу в 3 000 000 грн, став висновок контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу на суму 1298472,47 грн, з огляду на письмові пояснення позивача про відсутність ТМЦ, станом на 31.12.2014.

Втім, оскільки матеріалами справи підтверджується, що станом на 31.12.2014 залишок ТМЦ становив 2 791 792,28 грн, суд приходить до висновку про те, що валовий дохід позивача за 2014 рік становив 1 698 072,29 грн, що не перевищує гранично допустимої суми доходу платника, що підтверджується наступним розрахунком:

- (3 041 377,18 грн (придбано ТМЦ в 2014) + 1 493 319,81 грн (залишок ТМЦ станом на 31.12.2013/01.01.2014)) - 2 791 792,28 грн (залишок ТМЦ станом на 31.12.2014) - 44 832,42 грн (повернуто ТМЦ в 2014) = 1 698 072,29 грн, як і зазначено власне позивачем в рядку 11 Декларації за 2014 рік (а.с. 39-40 том 1).

Відповідно до абз.4 п.291.4 Податкового кодексу України, до третьої група спрощеної системи оподаткування входять фізичні особи - підприємці, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 20 осіб;

обсяг доходу не перевищує 3000000 гривень;

За таких обставин, оскільки валовий дохід позивача в 2014 році не перевищував 3 000 000 грн, підстави для анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку відсутні, внаслідок чого рішення від 26.12.2017 №28/10-36-53-02/НОМЕР_5 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.12.2017 №№, , , , , складені Головним управлінням ДФС у Київській області.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.12.2017 №Ф-, складену Головним управлінням ДФС у Київській області.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення від 26.12.2017 №28/10-36-53-02/НОМЕР_5 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, складене Головним управлінням ДФС у Київській області.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 08.12.2017 №, складене Головним управлінням ДФС у Київській області.

6. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 20 244,46 (двадцять тисяч двісті сорок чотири грн 46 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДФС У КИЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5, адреса: 07300, АДРЕСА_1).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У КИЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (ідентифікаційний , адреса: 03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ НАРОДНОГО ОПОЛЧЕННЯ, будинок 5-А).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович