Справа № 821/2148/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2018 року

Київ

справа №821/2148/16

провадження №К/9901/33971/18, К/9901/33978/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 821/2148/16

за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі про стягнення недоплаченої грошової допомоги, провадження у якій відкрито

за касаційними скаргами Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі та ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року (суддя Войтович І.І.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (судді Семенюк Г.В., Потапчук В.О., Шеметенко Л.П.),

І. Суть спору

1. В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (далі - Управління ДПС), в якому просила стягнути з відповідача суму невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у зв'язку зі скорочення штатів у розмірі 26032,54 грн. Згодом позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила визначити розмір відшкодування за період порушення виплати позивачу належної одноразової грошової допомоги та стягнути таку суму з відповідача.

2. Позовні вимоги мотивувала тим, що при звільненні їй виплатили одноразову грошову допомогу не в повному обсязі. На думку ОСОБА_1, відповідач при вирахуванні середньомісячної премії для виплати одноразової грошової допомоги застосував неправильну формулу обрахунку, позаяк сума належної їй виплати розраховувалася виходячи із 12 календарних місяців, а мала б нараховуватися за останні 7 місяців роботи, оскільки саме стільки позивач працювала за останньою штатною посадою. Крім того, вважає, що при вирахуванні загальної суми одноразової грошової допомоги відповідач неправомірно не включив суми індексації грошового забезпечення. На думку позивачки, доплати у порядку індексації грошового забезпечення є обов'язковими щомісячними виплатами, які мають постійний характер, входять до структури оплати праці відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці», а тому в розумінні пункту 18.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07 жовтня 2009 року № 222 (далі - Інструкція № 222) повинні враховуватися під час розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи.

3. У період з 18 червня 2013 року до 30 березня 2016 року ОСОБА_1 перебувала у додатковій відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується відповідним наказом № 24 о/с від 23 травня 2013 року.

4. Відповідно до наказу № 13 о/с від 30 березня 2016 року «По особовому складу» позивач стала до виконання службових обов'язків з 31 березня 2016 року, після виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

5. Згідно з наказом № 47 о/с від 31 жовтня 2016 року «По особовому складу» позивача звільнили з Державної кримінально-виконавчої служби України з 31 жовтня 2016 року. За цим наказом позивач має вислугу років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 21 рік.

6. Суди встановили, що за останньою штатною посадою після виходу із додаткової відпустки для догляду за дитиною позивач пропрацювала сім повних календарних місяців.

7. При звільненні позивача зі служби відповідач виплатив одноразову грошову допомогу в сумі 54267,89 грн. Розрахунок цієї суми такий: 1150,00 (посадовий оклад) + 130,00 грн. (оклад за спеціальне звання) + 448,00 грн. (надбавка за вислугу років) + 864, 00 грн. (надбавка за виконання особливо важливих завдань) + 575,00 грн. (надбавка за інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади) + 2001,37 грн. (середньомісячна сума премії за 12 календарних місяців) х 21 рік : 50% = 54267,89 грн.

8. Позивач не погодилася з таким розрахунком з мотивів, зазначених вище, у зв'язку з чим звернулася до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення.

9. Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 30 січня 2017 року позовні вимоги задовольнив частково.

10. Стягнув з Управління ДПС на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої одноразової грошової допомоги про звільненні у зв'язку зі скороченням штатів у розмірі 15010,27 грн.; стягнув з Управління ДПС на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в сумі 14068,14 грн. В решті позовних вимог відмовив.

11. Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21 березня 2017 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

12. При прийнятті такого рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при розрахунку одноразової грошової допомоги позивачці помилкового застосував пункт 18.2 Інструкції № 222, позаяк залишив поза увагою, що після виходу з відпустки по догляду за дитиною вона пропрацювала на своїй посаді повних сім місяців, відповідно не було підстав для того, щоб при розрахунку допомоги ділити загальну суми отриманої нею премії (протягом семи місяців) на дванадцять місяців (для визначення середньої величини).

13. Суд зазначив, що розрахунок одноразової грошової допомоги позивачки мав би бути таким: 83, 61 грн. (премія за квітень 2016 року) + 3456, 00 грн. (премія за травень 2016 року) + 3456, 00 грн. (премія за червень 2016 року) + 4320, 00 грн. (премія за липень 2016 року) + 4320, 00 грн. (премія за серпень 2016 року) + 4320, 00 грн. (премія за вересень 2016 року) + 4060, 80 грн. (премія за жовтень 2016 року) = 24016, 41 грн. : 7 місяців = 3430, 92 грн.

14. Отож, за розрахунками суду першої інстанції, при звільненні зі служби позивачу не доплатили одноразової грошової допомоги в сумі 15010,27 грн. (з урахуванням вже здійсненої виплати на суму 54267,89 грн.).

15. Водночас, відмовляючи у частині позовних вимог, суд першої інстанції пояснив, що згідно з підпунктом 8.3 Інструкції № 222 премія особам рядового та начальницького складу виплачується в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць, тож премія за березень виплачувалась позивачці в квітні і т.д.; усього за період з 31 березня 2016 року по 31 жовтня 2016 року позивачці виплатили премій на загальну суму 24016,41 грн. і цю суму суд і взяв для розрахунку середньомісячної суми премії за сім місяців роботи як одного з показників для обрахунку одноразової грошової допомоги. Щодо доводів позивачки про суми індексації грошового забезпечення при вирахуванні загальної суми одноразової грошової допомоги, суд зазначив, що складові грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначені спеціальним нормативно правовим актом - постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинна на дату виникнення спірних відносин), за якою індексація грошового забезпечення не включена до переліку додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (додаток № 28 до вказаної постанови).

16. Щодо стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то тут суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що по-перше до спірних правовідносин застосовуються положення статті 117 КЗпП, позаяк спеціальне законодавство в цій частині не містить норм, які б їх врегульовували; по-друге розмір відшкодування за час затримки має визначатися пропорційно до задоволених вимог позивача і оскільки позовні вимоги (щодо суми одноразової грошової допомоги) задоволено частково, що в цьому випадку у відсотковому відношенні становить 57,02 % від заявленої суми позовних вимог, то еквівалентною сумою відшкодування, за розрахунком суду, є 14068,14 грн. (26320,54 грн. х 57,02 %).

17. При вирішенні спору суди обох інстанцій врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі № 21-1765а15 та від 06 липня 2016 року у справі № 6-1207цс16.

IV. Касаційне оскарження

18. У касаційній скарзі Управління ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

19. З посиланням на пункт 18.2 Інструкції відповідач зазначив, що при виплаті одноразової грошової допомоги особам рядового і начальницького складу, звільнених зі служби, обчислюється як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців, а не пропорційно відпрацьованому часу. З огляду на те, що позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, цей період для розрахунку не береться, але слід враховувати премію як за останні сім місяців перед звільненням, так і п'ять місяців роботи, які передували виходу у відпустку з тим, щоб дотриматися вимог Інструкції № 222.

20. Окрім того, відповідач звернув увагу на те, що суди помилково застосували до спірних правовідносин положення статей 116, 117 КЗпП, позаяк на відносини, пов'язані з проходженням військової служби не поширюються норми загального трудового законодавства.

21. У доповненнях до касаційної скарги відповідач наголосив на тому, що спір щодо суми одноразової грошової допомоги виник після того, як позивачці її виплатили, тобто після проведення повного розрахунку при звільненні. З посиланням на статтю 117 КЗпП відповідач зазначив, що обов'язок роботодавця виплатити відшкодування за час затримки при звільненні виникає тоді, коли така затримка виникла, зокрема, з його вини. У випадку з позивачкою факт отримання нею допомоги не в повному розмірі встановлено постановою суду, що вказує на відсутність підстав для застосування до відповідача як роботодавця відповідальності відповідно до статті 117 КЗпП.

22. ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог і прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову.

23. Свої вимоги мотивує тим, що суди безпідставно не врахували індексації грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги, що свідчить про недотримання гарантій, встановлених Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», а також правозастосовним висновкам Верховного Суду України (у справі № 21-70а15). Окрім того, при розрахунку середньомісячної суми премії суди допустили помилку у періоді, за який слід було брати суми цих виплат (зокрема, суди правильно звернули увагу на те, що премії виплачуються за результатами роботи за попередній місяць, водночас при розрахунку премій за квітень-жовтень 2016 року фактично врахували премії за березень-вересень 2016 року, що в підсумку вплинуло на остаточний результат розрахунку (в сторону зменшення). Також позивач зазначила, що відшкодування за час затримки виплати одноразової грошової допомоги (недоотриманої її частини) слід було розраховувати виходячи із середнього заробітку за період починаючи від наступного дня після звільнення завершуючи постановленням судового рішення в цій справі. З урахуванням суми середньоденного заробітку у 385,84 грн. позивач просить касаційний суд при прийнятті нової постанови, окрім того, що стягнути недоотриману грошову допомогу в сумі 26032,54 грн. (як зазначено у прохальній частині позову), також стягнути відшкодування за кожен день затримки до дати прийняття рішення в цій справі (касаційним судом).

24. Міркування аналогічного змісту ОСОБА_1 висловила у запереченнях на касаційну скаргу Управління ДПС в цій справі.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

25. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII; в редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

27. За частиною третьою цієї статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

28. Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

29. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30. Відповідно до пункту 18.1 Інструкції № 222 (чинної на дату виникнення спірних відносин) особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при звільненні зі служби за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків, а при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

31. Особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

32. Згідно з пунктом 18.2 Інструкції № 222 одноразова грошова допомога особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби, нараховується з окладів за останніми штатними посадами, займаними перед звільненням, окладів за спеціальними званнями, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (надбавок, доплат) та премій (обчислених як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців), крім одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що були їм нараховані в останньому повному календарному місяці служби перед звільненням.

33. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

34. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

35. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

36. Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

VI. Позиція Верховного Суду

37. У контексті спірних правовідносин слід звернути увагу на два їхніх аспекти: порядок розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні як передумови для вирішення питання про наявність заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно наявність підстав для застосування статті 117 КЗпП, і власне застосування цієї статті при вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості.

38. Щодо розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, то доводи касаційний скарг в цій частині стосуються: включення до розрахунку індексації грошових доходів як складової грошового забезпечення та порядку розрахунку середньомісячної суми премії.

39. З приводу врахування при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення, то колегія судів погоджується з висновками судів, що доводи позивачки в цій частині є помилковими, адже складові грошового забезпечення категорії службовців, до якої належить, зокрема, позивач (управління державної пенітенціарної служби), є предметом регулювання спеціального законодавства, яке має перевагу в застосуванні у порівнянні з положеннями загальних норм щодо оплати праці, які містить, зокрема, Закон України «Про оплату праці».

40. Позаяк йдеться про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, то її розрахунок здійснювався відповідно до положень пункту 18.2 Інструкції № 222 (де зазначено які види виплат враховуються) та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», в якій визначено складові грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

41. Беручи до уваги положення зазначених нормативних актів в частині, що стосується складових грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність правових підстав для врахування індексації грошового забезпечення при розрахунку позивачці одноразової грошової допомоги при звільненні.

42. Доводи позивачки про помилковий розрахунок суми одноразової допомоги, який допустили суди внаслідок того, що неправильно визначили період, протягом якого їй виплачували премії, то їх суть полягає в тому, що сторони спору по-різному трактують положення пунктів 8.3 та 18.2 Інструкції №222.

43. Позивачка вважає, що при розрахунку слід брати період (місяць), за результатами роботи в якому їй виплатили премію, а не той період (поточний місяць), у якому цю премію було виплачено (за результатами роботи у минулому місяці).

44. Суть в тому, що у квітні місяці 2016 року їй виплатили премію за підсумками роботи у березні 2016 року (відповідно до пункту 8.3 Інструкції), у якому вона працювала всього лише один день, відповідно сума премії (виплачена в квітні 2016 року) була незначною - 83,61 грн. ОСОБА_1 вважає, що суди при розрахунку середньомісячної суми премії мали б врахувати власне премію за підсумками роботи квітня 2016 року, яку їй виплатили в травні 2016 року (на суму 3456,00 грн.), а не ту, яку виплатили в квітні 2016 року (за підсумками березня 2016 року в сумі 83,61 грн.). Тобто розрахунок, у трактуванні позивачки, мав би охоплювати, по суті, період травень - листопад 2016 року, а не квітень - жовтень 2016 року, як це зробили суди в цій справі.

45. Судячи з пояснень відповідача, таке трактування не відповідає вимогам пункту 18.2 Інструкції № 222 і є помилковим.

46. Якщо аналізувати положення пунктів 8.3, 18.2 Інструкції № 222, то переконливими і правильними, на думку колегії, є висновки судів про те, що при обчисленні середньомісячної суми премії розрахунковим періодом є місяці, протягом яких (у яких) ці премії виплачували, а не місяці як розрахункові періоди для нарахування цих премій для виплати у поточному місяці. Доводи позивачки щодо того, як слід обчислювати середньомісячну премію були б слушними, якби для цього були правові підстави. Утім, за встановлених обставин справи та існуючого (на дату виникнення спору) правового регулювання спірних правовідносин обґрунтованих підстав для запропонованого позивачкою правозастосування немає.

47. У цьому зв'язку слід додати, що оскільки після виходу з відпустки по догляду за дитиною і до звільнення у зв'язку зі скороченням штату позивач працювала сім повних місяців, суди в цій справі при обчисленні суми одноразової грошової допомоги обґрунтовано розрахували середньомісячну суму премії за вказаний період, застосувавши при цьому знаменник сім (що відповідає кількості місяців, протягом яких позивачці виплачували ці премії).

48. З'ясувавши, що відповідач виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу не в повному обсязі, суди з посиланням на положення статті 117 КЗпП дійшли висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача недоотриманої суми допомоги (різниці між тією сумою, яку Управління ДПС, за розрахунком суду, мало виплатити і тією, яку виплатило), а заодно і відшкодування.

49. Щодо цього відшкодування, то судячи зі встановлених обставин, суди його розрахували пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (у відсотковому відношенні).

50. З цього приводу позивач зазначила, що розрахунковою величиною відшкодування, право на отримання якого гарантує стаття 117 КЗпП, має бути середній заробіток, обчислений відповідно до пунктів 2, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а розрахунком періодом - весь час затримки виплати заборгованості по одноразовій грошовій допомозі при звільненні, починаючи з наступного дня після звільнення і завершуючи днем постановлення судового рішення, яким встановлено факт і суму заборгованості.

51. Відповідач, натомість, вважає, що стаття 117 КЗпП не є застосовною до спірних правовідносин, адже вони є предметом регулювання спеціального законодавства, на які не поширюються загальні положення КЗпП. Водночас у доповненнях до касаційної скарги відповідач, проаналізувавши положення статей 116, 117 КЗпП, наводить міркування щодо відсутності фактичних підстав для стягнення з нього відшкодування з огляду на обставини цієї справи.

52. Колегія суддів вважає помилковими доводи відповідача про те, що положення статті 117 КЗпП не можуть за застосовуватися при вирішенні питання про відповідальність за затримку розрахунку при звільненні позивачки, адже норми, які для спірних правовідносин є спеціальними, цих питань не врегульовують, а за відсутності спеціальної норми, яка б регулювала відносини, з яких виник цей спір, застосуванню підлягають загальні положення трудового законодавства. Тому за описаної ситуації стаття 117 КЗпП підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Водночас в цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що положення частини першої і частини другої статті 117 КЗпП стосуються дещо відмінних між собою правових ситуацій, які передбачають різні правові наслідки для роботодавця у разі виникнення заборгованості із заробітної плати.

53. Частина перша статті 117 КЗпП передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає. Тобто тут істотними є факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт остаточного розрахунку з ним.

54. Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП, має право на відшкодування, передбаченого в цій статті, якщо спір буде вирішено на його користь. Якщо ж вимоги працівника буде задоволено частково, то розмір відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

55. В останньому випадку суму заборгованості із заробітної плати, а також суму відшкодування за час затримки її виплати визначає суд, враховуючи, з-поміж іншого, такі чинники для його (відшкодування) визначення, як розмір спірної суми, яка підлягає стягненню, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком, інших обставин, які у кожній конкретній ситуації мають значення для визначення розміру відшкодування. Водночас слід зауважити, що за частиною другою статті 117 КЗпП виплата цього відшкодування не залежить від дати фактичного розрахунку.

56. Такий підхід до розуміння статті 117 КЗпП закладено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці», яку врахували суди при прийнятті оскаржених рішень.

57. З урахуванням наведеного, доводи позивачки в частині нарахування компенсації за затримку виплати одноразової грошової допомоги виходячи з розміру середнього заробітку за кожен день затримки ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права і за встановлених в цій справі обставин підстав для застосування механізму відповідальності роботодавця за затримку розрахунку, визначеного частиною першою статті 117 КЗпП, немає.

58. Отже, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

59. Доводи, які містяться в касаційних скаргах, висновків судів та обставин справи не спростовують.

60. З урахуванням вимог статті 350 КАС касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

61. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційні скарги Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі та ОСОБА_1 залишити без задоволення

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець