Справа № 803/682/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1248/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року у справі за позовом Приватного підприємства "Пересувна механізована колона №19" до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя в 1-й інстанції - Валюх В.М.

час ухвалення рішення - 10.07.2018 року, 12:49 год,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 13.07.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ПП "Пересувна механізована колона №19" звернулося в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Волинській області, в якому (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11 січня 2018 року №, від 05 квітня 2018 року №, №002882200.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 11 січня 2018 року №, від 05 квітня 2018 року №, №002882200.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що згідно з отриманими відповідями на запити ГУ ДФС у Волинській області придбання нерухомості здійснювалось без посередників у забудовника, жоден з покупців не підтвердив взаємовідносини з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, зазначивши, що такі особи їм невідомі. У рамках кримінального провадження за №0005697 від 11 грудня 2017 року в якості допиту свідків (які попереджені про кримінальну відповідальність) були допитані такі громадяни: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які зазначають, що ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їм невідомі та купівля нерухомості здійснювалася ними без посередників. Більше того, покупці також вказували про обізнаність продажу вказаних квартир через відповідні оголошення тощо. Крім того, в жодному первинному документі немає інформації, яка б підтверджувала, що договори купівлі-продажу майнових прав ПП «Пересувна механізована колона №19» з фізичними особами, переліченими в додатках до акта перевірки, укладені участю посередників. Таким чином, фактичність здійснення послуг по пошуку клієнтів ПП «Пересувна механізована колона №19» ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 неможливо підтвердити, що свідчить про завищення позивачем інших операційних витрат. Позивачем також не надано обґрунтування рівня цін за 1 кв.м. нерухомості, не зазначено інформації щодо надбавки чи знижки до ціни, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою нерухомістю якості або інших властивостей (грибки, затоплення); закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низько ліквідних товарів. Таким чином, обґрунтованих пояснень щодо формування ціни та документальних підтверджень щодо відповідності їх рівню ринкових, що передбачено пп.14.1.219 п.14.1 ст.14 ПК України не надано, а тому правильним є висновок контролюючого органу щодо порушення ПП «ПМК №19» вимог чинного податкового законодавства у зв'язку із відхиленням між звичайною (договірною) ціною (ціною постачання послуг) та ринковою ціною, що призвело до заниження бази оподаткування ПДВ операцій з реалізації майнових прав та відповідно заниження податкових зобов'язань у відповідних податкових періодах. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача - ПП "Пересувна механізована колона №19" подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що поклилання апелянта на те, що в жодному первинному документі немає інформації, яка б підтверджувала, що договори купівлі-продажу майнових прав ПП «Пересувна механізована колона №19» з фізичними особами, переліченими в додатках до акту перевірки, укладені за участю посередників, не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи. Наявні первинні документи підтверджують реальність операцій з надання ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 послуг, за результатами яких позивач формував витрати. Також контролюючий орган фактично не погоджується із ціною реалізації ПП «ПМК №19» майнових прав на квартири у новобудовах, що є одним із видів економічної діяльності позивача, оскільки належного обґрунтування порушення норм законодавства України платником податків (ПП «ПМК №19») в акті перевірки не наведено, а ГУ ДФС у Волинській області не ставить під сумнів реальність господарських операцій з реалізації квартир та не доводить відсутність економічних причин вказаних операцій. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представники відповідача (апелянта) - Грицишина І.О., Мирончук Л.М., Сидорчук В.А. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача - Качор С.Б. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 23 жовтня 2017 року по 10 листопада 2017 року ГУ ДФС у Волинській області провела документальну планову виїзну перевірку ПП «ПМК №19» з питань дотримання податкового, валютного законодавства, сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 по 30 червня 2017 року, за результатами якої складено акт від 17 жовтня 2017 року №14248/14-01/03582994, який був підписаний із запереченнями, що в подальшому були подані в письмовій формі за №215 від 24 листопада 2017 року.

За результатами розгляду заперечення на вказаний акт перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийняло рішення про проведення позапланової виїзної перевірки з питань, що становлять предмет заперечень.

У період з 13 грудня 2017 року по 19 грудня 2017 року ГУ ДФС у Волинській області провела документальну позапланову виїзну перевірку ПП «ПМК №19» з питань, що стали предметом заперечення вх.№11772/10 від 24 листопада 2017 року на акт планової виїзної документальної перевірки від 17 листопада 2017 року №14248/14-01/03582994.

Вказаною перевіркою встановлено, зокрема, що ПП «ПМК №19» завищено інші операційні витрати по описаних вище операціях з вказаними підприємцями, які відображено при складанні декларації з податку на прибуток та у рядку 2180 Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва за 2016 рік та за I півріччя 2017 року, що призвело до завищення витрат на загальну суму 2217348,00 грн., в т.ч. за 2016 рік на 2046448,00 грн. та за I півріччя 2017 року на 170900 грн., чим порушено п.134.1 ст.134 ПК України, пункти 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, пункт 3 розділу ІІІ наказуМіністерства фінансів України №73 від 07 лютого 2013 року «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», пункт 11 П(с)БО 16 «Витрати», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318.

Також перевіркою встановлено порушення ПП «ПМК №19» абз.б) п.185.1 ст.185, абз.б) п.187.1 ст.187, абз.2 ст.188 ПК України у зв'язку із відхиленням між звичайною (договірною) ціною (ціною постачання послуг) та ринковою ціною, що призвело до заниження бази оподаткування з ПДВ операцій з реалізації майнових прав у період, що підлягав перевірці, та заниження податкових зобов'язань на 4754218,00 грн. у відповідних податкових періодах.

За результатами цієї перевірки складено акт №16588/14-01/03582994 від 27 грудня 2017 року, який також було підписано із запереченнями.

На підставі вказаного акту ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 11 січня 2018 №, яким позивачу збільшено грошові зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 652771 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 163192,80 грн., №, яким позивачу збільшено грошові зобов'язання з ПДВ у розмірі 800374 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 200093,50 грн., № щодо завищення від'ємного значення з ПДВ на 4154776 грн.

Позивач скористався правом досудового врегулювання цього податкового спору та оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 28 березня 2018 року №11002/6/99-99-11-01-01-25 скаргу ПП «ПМК №19» задоволено частково, скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 11 січня 2018 року №, № в частині взаємовідносин позивача з ТОВ «Віп Альянс Груп», ТОВ «Олмік-Груп», ФОП ОСОБА_2 (у частині ремонтних робіт житлового приміщення), ФОП ОСОБА_19, в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

05 квітня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області на підставі акту перевірки від 27 грудня 2017 року №16588/14-01/03582994 та рішення ДФС України від 28 березня 2018 року №11002/6/99-99-11-01-01-25 прийняло податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 599443,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 149860,75 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток 399123,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 99780,75 грн.

Крім того, за результатами оскарження чинним залишилося податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2018 року №, яке прийняте на підставі акту перевірки від 27 грудня 2017 року №16588/14-01/03582994, та яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ на 4154776,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про завищення позивачем інших операційних витрат є безпідставними, оскільки документи, долучені позивачем до матеріалів справи, підтверджують реальність операцій про надання послуг, за результатами яких позивач сформував витрати. Зокрема, це договори про надання інформаційних послуг, акти виконаних робіт, звіти про результати наданих послуг, попередній договір, копії яких містяться в матеріалах справи. Також помилковим є висновок контролюючого органу про продаж позивачем квартир за цінами, нижче ринкових, та заниженням у зв'язку із цим податкових зобов'язань з ПДВ, оскільки реалізація квартир та майнових прав на них фізичним особам за цінами, зазначеними у відповідних договорах купівлі-продажу, за умови реальності таких операцій та досягнення ділової мети, не може бути підставою для збільшення контролюючим органом бази оподаткування за такими операціями та для нарахування грошового зобов'язання з ПДВ. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків ГУ ДФС у Волинській області про порушення ПП «ПМК №19» податкового законодавства.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

П.135.1 ст.135 ПК України передбачає, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з п.135.2 ст.135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України до складу інших доходів включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді і визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п.138.2, 138.11 цієї статті, п.140.2 - 140.5 ст.140, ст.ст.142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачає, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

П.44.1 ст.44 ПК України визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Таким чином, податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування ПДВ на вартість понесених витрат зі сплати (нарахуванню) цього податку в ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. Аналогічно витрати позивача, понесені у зв'язку із продажем товару чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг, як об'єкта оподаткування податком на прибуток, і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, що підлягав перевірці, досліджувалися господарські операції між ПП «ПМК №19» та ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1, за результатами яких позивач формував інші операційні витрати.

Контролюючим органом зроблено висновок про неможливість підтвердити фактичність здійснення послуг щодо пошуку клієнтів ПП «ПМК №19» ФОП ОСОБА_1, оскільки у наданих для перевірки актах приймання-передачі результату наданих послуг відсутня інформація про укладені договори майнових прав, зокрема, номер та дата укладення відповідного договору між клієнтом та замовником. Тобто, в жодному первинному документі немає інформації, яка б підтверджувала, що договори купівлі-продажу майнових прав ПП «ПМК №19» з фізичними особами, переліченими в додатках до акта перевірки, укладені за участю ФОП ОСОБА_1 Для підтвердження фактичності укладання договір купівлі-продажу майнових прав між ПП «ПМК №19» та фізичними особами за посередництва ФОП ОСОБА_1 покупцям фізичним особам було направлено відповідні запити ГУ ДФС у Волинській області. Згідно з отриманими відповідями, придбання нерухомості здійснювалося без посередників у забудовника, жоден з покупців не підтвердив взаємовідносини з вказаним підприємцем, зазначивши, що така особа їм невідома. Крім того, аналізом баз даних, наявних в ДФС України встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування, наймані працівники відсутні, та працює у ФОП ОСОБА_20, яка є директором ПП «ПМК №19».

Аналогічні висновки зроблено податковим органом і щодо господарських взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_2, зокрема, вказано, що аналізом наданих до перевірки актів виконаних робіт та договорів купівлі-продажу майнових прав встановлено, що усі договори купівлі-продажу майнових прав були укладені між ПП «ПМК №19» та клієнтами ще в червні 2015 - лютому 2016 року, тобто до моменту укладення договору між ПП «ПМК №19» та ФОП ОСОБА_2 У жодному первинному документі немає інформації, яка б підтверджувала, що договори купівлі-продажу майнових прав ПП «ПМК №19» з фізичними особами, переліченими в додатку до акту перевірки, укладені за участю ФОП ОСОБА_2

Обґрунтовуючи допущені позивачем порушення вимог чинного податкового законодавства, контролюючий орган вказує на те, що господарські операції позивача з вказаними контрагентами не мали реального характеру.

Таким чином, для визначення правомірності чи неправомірності формування позивачем операційних витрат за результатами відповідних господарських операцій необхідно дослідити питання щодо реального здійснення позивачем господарських операцій з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1

Як вбачається із матеріалів справи, 01 березня 2015 року ФОП ОСОБА_1 та ПП «ПМК №19» уклали попередній договір, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання надавати інформаційні послуги з пошуку осіб, які бажають придбати нерухомість, на умовах, запропонованих ПП «ПМК №19»; сприяти в укладенні договорів купівлі-продажу; роз'яснювати клієнтам умов договорів купівлі-продажу, запропонованих ПП «ПМК №19», а останнє зобов'язується оплачувати такі послуги, відповідно до умов, встановлених цим попереднім договором, шляхом укладення у майбутньому, в строк до 10 квітня 2016 року, договору про надання інформаційних послуг. До вказаного попереднього договору було видано завдання та укладено додаткову угоду від 07 квітня 2016 року, за якою сторони дійшли згоди здійснити 100% (остаточний) розрахунок на підставі основного договору, який в подальшому буде укладено сторонами на умовах попереднього договору.

У подальшому ПП «ПМК №19» (замовник) уклало з ФОП ОСОБА_1 (виконавець) договір про надання інформаційних послуг №1 від 08 квітня 2016 року, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надавати інформаційні послуги з пошуку осіб, котрі бажають придбати нерухомість (надалі «клієнтів») на умовах, запропонованих замовником; сприянні в укладенні договорів купівлі-продажу; роз'ясненні клієнтам умов договорів купівлі-продажу, запропонованих замовником; замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та у строки, передбачені договором.

На підтвердження реальності виконання укладеного договору позивач під час перевірки та під час судового розгляду цього податкового спору надав первинні документи: завдання на виконання умов договору, звіти про результат наданих послуг, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо послуг з пошуку клієнтів, акти приймання-передачі результату наданих послуг, підписаних з ФОП ОСОБА_1 (з яких вбачається реалізація через вказаного підприємця майнових прав на 57 квартир на загальну суму 20263880,00 грн., при цьому, вартість послуг ФОП ОСОБА_1 становить 2026388,00 грн.), картку-рахунку по 631 рахунку, платіжні доручення про перерахування коштів за надані послуги на рахунки ФОП ОСОБА_1

Розрахунки проведено у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням, кредиторська заборгованість відсутня.

Позивач належним чином відобразив у бухгалтерському обліку вказану господарську операцію із ФОП ОСОБА_1

Крім того, 01 березня 2015 року ФОП ОСОБА_2 (виконавець) та ПП «ПМК №19» (замовник) уклали договір про надання інформаційних послуг, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати інформаційні послуги з пошуку осіб, котрі бажають придбати нерухомість (далі - «клієнтів») на умовах, запропонованих замовником; сприянні в укладенні договорів купівлі-продажу; роз'ясненні клієнтам умов договорів купівлі-продажу, запропонованих замовником, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та у строки, передбачені договором. До вказаного договору було видано завдання та укладено додаткову угоду від 01 червня 2016 року, за якою сторони дійшли згоди здійснити остаточний розрахунок на підставі нового договору, який в подальшому буде укладено сторонами до 01 червня 2016 року.

У подальшому ПП «ПМК №19» (замовник) уклало з ФОП ОСОБА_2 (виконавець) договір про надання інформаційних послуг від 01 червня 2016 року, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надавати інформаційні послуги з пошуку осіб, котрі бажають придбати нерухомість (далі - «клієнтів») на умовах, запропонованих замовником; сприянні в укладенні договорів купівлі-продажу; роз'ясненні клієнтам умов договорів купівлі-продажу, запропонованих замовником; замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та у строки, передбачені договором.

На підтвердження реальності виконання укладеного договору позивач надав завдання на виконання умов договору, звіти про результат наданих послуг, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо послуг з пошуку клієнтів, акти приймання-передачі результату наданих послуг (з яких вбачається реалізація через ФОП ОСОБА_2 майнових прав на 4 квартири на загальну суму 1909600,00 грн., вартість послуг підприємця становить 190960,00грн.), платіжне доручення від 10 серпня 2016 року №960 про перерахування коштів в сумі 190960,00 грн. за надані послуги на рахунок ФОП ОСОБА_2

Розрахунки проведено у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням, кредиторська заборгованість відсутня.

Позивач належним чином відобразив у бухгалтерському обліку вказану господарську операцію із ФОП ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем первинні документи повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять вичерпні дані щодо наданих послуг, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1

Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам податковий орган не надав, а тому вказані документи мають статус юридично значимих.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у період з 06 квітня 2016 року по 14 серпня 2017 року ОСОБА_1 була зареєстрована як ФОП, відповідно до КВЕД видами її діяльності вказано: « 68.31 агентства нерухомості», « 73.11 рекламні агентства», а ФОП ОСОБА_2 зареєстрований підприємцем з 08 вересня 2010 року по даний час, до видів його діяльності відповідно до КВЕД віднесено « 68.31 агентства нерухомості», « 73.11 рекламні агентства».

Вказані обставини підтверджуються витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 10 липня 2018 року №, №1.

Крім того, у період, що підлягав перевірці, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 належним чином декларували дохід від діяльності, пов'язаної із наданням інформаційних послуг та своєчасно сплачували податки від такого доходу, що підтверджується листом Луцької ОДПІ від 26 червня 2018 року №1573/10/03-18-13-11.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявні первинні документи підтверджують реальність операцій з надання ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 послуг, за результатами яких позивач формував витрати.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відхилені як безпідставні покликання контролюючого органу на те, що надані позивачем первинні документи не підтверджуть реальність здійснення вказаних господарських операцій, оскільки послуги підприємцями надавалися на підставі вказаних вище договорів, які за формою та змістом відповідають вимогам законодавства, в судовому порядку не визнані недійними та в період їх дії, а первинні документи, зокрема, звіти про результат наданих послуг до договорів про надання інформаційних послуг дають можливість встановити дані про покупців квартир та майнових прав на квартири, із зазначенням їх адреси та вартості. Також, у ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 не було необхідності укладати окремі договори з покупцями квартир, оскільки послуги з пошуку покупців оплачувалися ПП «ПМК №19».

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не врахував при винесенні оскаржуваного рішення показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_21, ОСОБА_12, ОСОБА_7, оскільки вказані свідки були допитані у кримінальному провадженні, яке було завершено постановою про закриття провадження, копія якої міститься у матеріалах справи, у зв'язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення. Крім того, вказані вище свідки надавали пояснення про події, які відбулись у 2015-2016 роках, що вплинуло на повноту та об'єктивність показань (це підтверджується, власне, показаннями свідків, котрі не могли пригадати конкретну особу, яка приймала участь у продажі квартири, ідентифікуючи їх як менеджера, адміністратора і т.д.). Разом із цим, усі свідки вказують на особу, яка займалась реалізацією квартир. При цьому, у штатних розписах ПП «ПМК №19», копії яких містяться у матеріалах справи, за період, що перевірявся, відсутня посада менеджера чи інша посада, пов'язана із реалізацією квартир.

Також, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правомірно враховано показання свідків ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_20 (директора ПП «ПМК №19») та ОСОБА_22 (головного бухгалтера ПП «ПМК №19»), допитаних в рамках кримінального провадження (із попередженням про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань) щодо обставин укладення та виконання договорів про надання інформаційних послуг.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги той факт, що провадження у справах про адміністративне правопорушення, за ч.1 ст.163-1 КУАП щодо ОСОБА_20 (директора ПП «ПМК №19») та ОСОБА_22 (головного бухгалтера ПП «ПМК №19») у зв'язку із порушення порядку ведення податкового обліку, що призвело до заниження податкових зобов'язань з ПДВ та податку на прибуток, закрито відповідно постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2018 року (справа №161/1265/18) та від 02 травня 2018 року (справа №161/2448/18) за відсутністю складу правопорушення.

При цьому колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що вказані вище судові рішення не набрали законної сили, оскільки у долучених до матеріалів справи копіях рішень Луцького міськрайонного суду Волинської області наявна відмітка про набрання законної сили. Крім того, постановами Апеляційного суду Волинської області від 25 липня 2018 року у справі №161/1263/18 (про притягнення ОСОБА_22 до адміністративної відповідальності) та у справі №161/2448/18 (про притягнення ОСОБА_20 до адміністративної відповідальності) апеляційні скарги ГУ ДФС у Волинській області повернуто.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції про реальність операцій з надання ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 послуг, за результатами яких позивач формував витрати, з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість висновків контролюючого органу щодо порушення ПП «ПМК №19» вимог чинного податкового законодавства у зв'язку із відхиленням між звичайною (договірною) ціною (ціною постачання послуг) та ринковою ціною, що призвело до заниження бази оподаткування ПДВ операцій з реалізації майнових прав та відповідно заниження податкових зобов'язань на у відповідних податкових періодах, виходячи з наступного.

Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

П. 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за №1300/27745, передбачає, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п.п.2 п.4 розділу ІІІ Порядку №727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Разом з тим, контролюючий орган в акті перевірки не вказав чіткого викладу змісту виявлених порушень податкового законодавства, допущених платником податків при реалізації відповідних квартир за цінами, вказаними у відповідних договорах купівлі-продажу.

Фактично контролюючий орган не погоджується із ціною, за якою позивач реалізовував квартири та майнові права на них у збудованих ним житлових комплексах.

Зокрема, контролюючий орган в акті перевірки вказує на те, що за період, охоплений перевіркою, ПП «ПМК №19» реалізовано 75 квартир, при цьому реалізація вказаного нерухомого майна здійснювалася переважно за ціною 5000 - 8000 грн. за 1 кв.м. Разом з тим, в окремих випадках реалізація майнових прав відбувалась за значно вищими цінами, для прикладу, за 11641 грн., 13800 грн. за 1 кв.м.

Відповідно до п.14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Згідно з п.13 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» від 23 липня 1998 року № 817/98 індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митих цілях установлюються на підставі статистичної оціни рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Тобто, звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях мають бути установлені на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, проведеної уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку, а податковому органу заборонено встановлювати такі ціни.

Таким чином, звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях мають бути установлені на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, проведеної уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку.

Як вбачається з акту перевірки, податковим органом направлявся запит до органів статистики інформація в акті перевірки відображена, разом з тим зазначено, що відповіді на запит не отримано.

У матеріалах акту перевірки є лише посилання на сайти в мережі Інтернет та інформацію про вартість житлової та комерційної нерухомості на первинному ринку (новобудови).

Разом з тим, вказані джерела інформації не є належним підтвердженням формування звичайних цін.

При цьому суд першої інстанції правильно звернув увагу на той факт, що продаж спірних квартир відбувався за такою ціною 1 кв. м., яка є вищою ціни собівартості 1 кв. м. у розмірі 4156,00 грн., вказаної у довідці ПП «ПМК №19» від 11 квітня 2018 року №66, тобто ціна продажу майнових прав на квартири перевищує її собівартість, і відповідно свідчить про спрямованість на отримання прибутку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду ГУ ДФС у Волинській області не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність продажу майнових прав на квартири цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, реалізація квартир та майнових прав на них фізичним особам за цінами, зазначеними у відповідних договорах купівлі-продажу, за умови реальності таких операцій та досягнення ділової мети, не може бути підставою для збільшення контролюючим органом бази оподаткування за такими операціями та для нарахування грошового зобов'язання з ПДВ.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне провадження, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005697 від 11 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, було розпочате за актом перевірки та завершене прийняттям старшим слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Є. Андрієвичем рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження від 18 травня 2018 року, у зв'язку із непідтвердженням висновків податкової перевірки щодо завищення від'ємного значення при формуванні податкового кредиту в частині штучного заниження вартості на квартири, які реалізувало ПП «ПМК №19».

Таким чином, доводи апелянта в цій частині є безпідставними та не спростовують висноків суду першої інстанції.

Колегія суддів при вирішенні цієї справи виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин у економічній сфері, сутність якої полягає у тому, що дії платника податків, пов'язані з веденням господарської діяльності, економічно виправдані, а відомості, що містяться в його податковій та бухгалтерській та кадровій звітності, є достовірними, якщо податковий орган не доведе, що такі відомості не відповідають дійсності. При цьому, обов'язок доведення таких фактів покладається на податковий орган у спосіб проведення перевірки та оформлення її результатів шляхом складення акту, який є носієм доказової інформації та повинен містити усі відомості про виявлені порушення законодавства.

Ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, ГУ ДФС у Волинській області не доведено факт порушення ПП «ПМК №19» вимог чинного податкового законодавства за звітний період.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 11 січня 2018 року №, від 05 квітня 2018 року №, №002882200 прийняті неправомірно та підлягають скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року у справі №803/682/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О.І. Мікула

Судді В.Я. Качмар

А.Р. Курилець

Повне судове рішення складено 12 листопада 2018 року.