Справа № 540/2274/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 р. м. ХерсонСправа № 540/2274/18

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Морська Г.М., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТРІУС" до Державного реєстратора Милівської сільської ради Бериславського району Ковш Максима Володимировича, Державного реєстратора КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Кравченко Тетяни Валеріївни, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рис України", ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень від 16.12.2016 р. № 32980476 та від 13.10.2017 р. № 37571810,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТРІУС" (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до Державного реєстратора Милівської сільської ради Бериславського району Ковш Максима Володимировича, Державного реєстратора КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Кравченко Тетяни Валеріївни, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рис України", ОСОБА_3, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області Ковша Максима Володимировича від 16.12.2016 за індексним номером 32980476 про реєстрацію виправлення іншого речового права.

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального Підприємства "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради, Херсонської області Кравченко Тетяни Валеріївни від 13.10.2017 за індексним номером 37571810 про реєстрацію змін до іншого речового права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.09.2016 р. між ОСОБА_3 (орендодавцем) та ТОВ "АГРО-ТРІУС" (орендарем) було укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області загальною площею 1,3724 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_1, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на 14 років. 18.09.2016р. державним реєстратором Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області Ковшом М.В. на підставі вищезазначеного договору було зареєстровано право оренди земельної ділянки за ТОВ "АГРО-ТРІУС" (номер запису про інше речове право: 16445197, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 31441855 від 18.09.2016р.). 16.12.2016 о 15:21:23 державним реєстратором Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області Ковшом М.В. було здійснено реєстрацію виправлень іншого речового права (індексний номер рішення: 32980476), а саме - у розділі "Підстава виникнення іншого речового права" додано запис: "договір оренди землі, серія та номер: 1137, виданий 21.09.2012, видавник: ТОВ "Рис України", видалено запис: договір оренди землі, серія та номер: б/н, видавник ТОВ "АГРО-ТРІУС", у розділі "Відомості про суб'єкта іншого речового права" додано записи: "Орендар: ТОВ "РИС УКРАЇНИ", "Орендодавець: ОСОБА_4", видалено записи "Орендар: ТОВ "АГРО- ТРІУС", "Орендодавець: ОСОБА_3"; в розділі "Зміст, характеристика іншого речового права" розмір орендної плати 2745 грн. на рік, строк дії: 14 років, з правом пролонгації змінено на: "розмір орендної плати 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, Строк дії: 6 років, з правом пролонгації".

Позивач вважає, що здійснюючи виправлення технічної помилки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Ковшом М.В. фактично було замінено суб'єкта права оренди земельної ділянки - орендаря земельної ділянки ТОВ "АГРО-ТРІУС" на ТОВ "Рис України", орендодавця ОСОБА_3 замінено на ОСОБА_4, договір оренди землі від 13.09.16, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "АГРО-ТРІУС" як підставу виникнення права оренди землі замінено на договір оренди землі між іншими сторонами.

13.10.2017р. державним реєстратором Комунального Підприємства "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради Херсонської області Кравченко Тетяною Валеріївною було здійснено реєстрацію змін до іншого речового права (індексний номер рішення: 37571810), якою в розділі "Підстава виникнення іншого речового права" додано запис: "додаткова угода, серія та номер: б/н, виданий 05.10.2017, видавник: Сторони договору оренди", в розділі "Відомості про суб'єкта іншого речового права" додано запис: "Орендодавець: ОСОБА_3", видалено запис: "Орендодавець: ОСОБА_4"; у розділі "Зміст, характеристика іншого речового права": "розмір орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, Строк дії: 6 років, з правом пролонгації" змінено на: "розмір орендної плати 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, Строк дії: 49 (сорок дев'ять) років, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду)"; в розділі "Опис об'єкта іншого речового права" "земельна ділянка" змінено на: "земельна ділянка 1,3724 га".

На підставі викладеного позивач вважає, що рішення від 16.12.2016 за індексним номером 32980476 про державну реєстрацію виправлення іншого речового права та рішення від 13.10.2017 за індексним номером 37571810 про реєстрацію змін до іншого речового права є протиправними та підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Аналізуючи у сукупності вказані позивачем обставини в позовній заяві та викладені в письмових доказах факти, суд приходить до висновку, що у даному конкретному випадку спір про правомірність рішення державного реєстратора є похідним від спору про право власності та права користування.

Так із позову слідує, що спірним рішенням державний реєстратор змінив власника земельної ділянки та особу орендаря, тобто відбулось втручання як у право власності на земельну ділянку, так і у право тимчасового користування нею.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, а також письмові докази, зібрані судом, суд прийшов до висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Тобто при розгляді конкретного спору суду необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Відповідно приватні спори підлягають вирішенню в іншому судовому порядку.

В даному випадку спір має характер приватноправового, оскільки полягає у встановленні або спростуванні права оренди на конкретну земельну ділянку, правомірності виникнення такого права за тим чи іншим його суб'єктом.

Таким чином, для вирішення цього спору щодо правомірності оскаржених рішень державних реєстраторів слід встановлювати обставини, правова оцінка яких судом полягатиме у ревізії підстав виникнення у позивача та третьої особи цивільних прав та обов'язків щодо земельної ділянки, які виникли поза межами даного спору та відповідних публічно-правових відносин, що не відноситься до компетенції адміністративного суду.

Слід зазначити, що за ст.1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені тією ж ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, віднесено: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; у тому числі способом захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Загальні положення про право власності установлені Главою 23 Цивільного кодексу України.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Аналогічно, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: … вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Також слід врахувати, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, зазначивши у п.п. 22-24 рішення наступне:

"Суд знову зазначає, що стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 (див. рішення у справі "Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії" від 19 грудня 1997 року, п. 37).

Відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії", заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії", N N 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)"."

Зазначена правова позиція Європейського суду з прав людини дає можливість виділити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції). З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін щодо доведення, як в даному випадку, своїх позицій з питань правомірності набуття права власності, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналізуючи викладені правові норми у сукупності із установленими обставинами справи, суд приходить до висновку, що спори, що виникають у зв'язку із реєстрацією майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, має розглядатись в порядку цивільного або господарського судочинства (в залежності від порядку цивільного або господарського судочинства, так як такі спори за своїм характером є приватноправовими).

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 04.04.2018р. у справі №817/1048/16, від 14.03.2018р. у справі №396/2550/17, від 11.04.2018р. у справі №554/14813/15-ц, від 15.05.2018р. у справі №686/22036/15-ц та ін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.170, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТРІУС" до Державного реєстратора Милівської сільської ради Бериславського району Ковш Максима Володимировича, Державного реєстратора КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Кравченко Тетяни Валеріївни, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рис України", ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень від 16.12.2016 р. № 32980476 та від 13.10.2017 р. № 37571810.

Повернути позивачу сплачений судовий збір в сумі 3524,00 грн. згідно платіжного доручення №1155 від 30.10.2018р.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз'яснити позивачу право на звернення з даним позовом в порядку цивільного або господарського судочинства з урахуванням правил підсудності.

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя Морська Г.М.

кат. 6.3