Справа № 826/18831/14
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві, треті особи: Міністерство юстиції України, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), державне підприємство "Укрвійськбуд", про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3(далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві, треті особи: Міністерство юстиції України, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), державне підприємство "Укрвійськбуд" про скасування рішення №16284818 від 06 жовтня 2014 року та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2016 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Після нового розгляду рішенням Окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №16284818 від 06 жовтня 2014 року. Зобов'язано управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), подану її представником 17 вересня 2014 року за реєстраційним номером 8180485. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2006 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (Виконавець), з одного боку, та ОСОБА_4 (Інвестор), з іншого боку, було укладено договір №2-34/2006 інвестування будівництва житлового будинку.

Згідно умов договору, а саме пункту 1.1, пункту 1.2, підпункту 2.1.2 пункту 2.1, Виконавець зобов'язується своїми силами та засобами, за рахунок залучених від Інвестора коштів, збудувати і передати Інвестору обумовлене житло (об'єкт інвестування), а Інвестор зобов'язується забезпечити відповідне фінансування об'єкту інвестування та прийняти його у свою власність для особистого проживання на умовах цього Договору. Характеристика об'єкту інвестування: в збудованому житлі виконуються: загально будівельні роботи; встановлюються вхідні двері, вікна; штукатурка цеглових стін всіх приміщень, крім внутрішніх стін ванної кімнати та с/в; системи: водопостачання та каналізації (без сантехніки та сантехнічних приладів); опалення; електрозабезпечення; газопостачання (без плит, які інвестор зобов'язаний встановити в квартиру на момент пуску газу в будинок). Адреса: АДРЕСА_1. Поверх - 8. Кількість кімнат -3. Загальна площа - 116,34. Житлова площа - 66,68. Запланований термін здачі будинку в експлуатацію - 4 квартал 2006 року. Термін відкриття будинку під заселення 90 днів після здачі будинку в експлуатацію. Інвестор має право отримати вказану в п. 1.2. квартиру лише за умови інвестування 100 відсотків загальної площі цієї квартири.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується факт внесення позивачем у рахунок фінансування будівництва кошти у розмірі 479994,00 грн.

26 жовтня 2010 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (Виконавець), з одного боку, та ОСОБА_4, (Інвестор), з іншого боку, було укладено Додаткову угоду №1 до договору №2-34/2006 інвестування будівництва житлового будинку, пунктом 1 якої передбачено, що враховуючи заяву інвестора від 22 жовтня 2010 року, Виконавець погоджується на заміну особи Інвестора громадянкою ОСОБА_3, в зв'язку з чим сторони взаємно прийшли до згоди викласти в преамбулі та у реквізитах договору найменування Сторін у наступній редакції: 1.1. Державне підприємство МО України «Укрвійськбуд», іменоване надалі "Виконавець", в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту підприємства, з одного боку, і громадянка ОСОБА_3, іменований (а) надалі "Інвестор", з іншого боку.»

15 квітня 2013 року було видано сертифікат відповідності № КВ №09, яким підтверджується введення в експлуатацію будинку.

В подальшому, Розпорядженням Святошинської РДА №149 від 13 березня 2014 року будинку №1 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1.

Згідно акту прийому-передачі №37 від 06 травня 2014 року, Виконавець передав, а інвестор прийняв квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 117,70 кв. м.

17 вересня 2014 року представник позивача звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_1, загальною площею 117,70 кв. м.

Разом з заявою було подано такі документи: оригінал Договору інвестування будівництва жилого будинку №2-34/2006 від 10 січня 2006 року та його копію; оригінал Додаткової угоди №1 від 26 жовтня 2010 року до Договору інвестування будівництва жилого будинку №2-34/2006 від 10 січня 2006 року та його копію; копію Інвестиційного договору №2 на будівництво жилого будинку від 9 квітня 2003 року; довідку від 6 травня 2014 року; Витяг з реєстру інвесторів житлового будинку від 6 травня 2014 року; Акт прийому-передачі квартири від 06 травня 2014 року №37; копія Договору оренди земельних ділянок від 26 січня 2005 року; копія Сертифікату серії КВ № 09 від 15 квітня 2013 року; копія Розпорядження від 13 березня 2014 року №149; оригінал технічного паспорта на квартиру.

Проте, 06 жовтня 2014 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень №16284818, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на об'єкт інвестування на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки заяву про державну реєстрацію прав пов'язаних з відчуженням нерухомого майна подано після державної реєстрації обтяжень встановлених щодо цього майна.

Не погоджуюсь з таким рішенням відповідача, позивач оскаржила його до суду.

Приймаючи рішення після нового розгляду справи та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено правомірності рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З приводу даних спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав (пункт 2 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Як встановлено судом першої інстанції, 06 жовтня 2014 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності на об'єкт інвестування, а саме приватну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в м. Києві на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Так, частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме, у державній реєстрації може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

При цьому відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч.4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Так, підчас розгляду заяви державним реєстратором було виявлено наявність обтяження нерухомого майна щодо якого подано заяву та з цих підстав відмовлено позивачу у реєстрації права власності на квартиру.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, у матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на об'єкт інвестування в цілому та приватну квартиру в тому числі за забудовником - Державним підприємством "Укрвійськбуд" та як наслідок відсутні докази обтяження саме квартири АДРЕСА_1 чи будинку як майнового комплексу в цілому.

Згідно статті 876 Цивільного кодексу України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Зі змісту інвестиційного договору від 09 квітня 2003 року №2, укладеного між Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією та ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», останнє виконувало функцію забудовника і частково функцію інвестора з делегованим відповідно до пункту 3.1 цього договору правом залучати кошти українських і іноземних інвесторів, реалізовуючи яке уклало інвестиційний договір на будівництво окремої квартири №37 з позивачем.

Отже, ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» не було власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт у розумінні статті 876 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що відповідачами не надано до суду будь-яких доказів того, що об'єкт інвестування на час звернення позивача із заявою до державного реєстратора про реєстрацію права власності на вказаний об'єкт належав на праві власності ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» і перебував під обтяженням як майно останнього, та не доведено правомірності рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Т.Р. Вівдиченко

Є.І.Мєзєнцев