Справа № 0840/3591/18
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 листопада 2018 року Справа № 0840/3591/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стрельнікової Н.В., за участю секретаря судового засідання Фесик А.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первинна профспілкова організація працівників Державної служби України з надзвичайних ситуацій міста Запоріжжя

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первинна профспілкова організація працівників державної служби України з надзвичайних ситуацій міста Запоріжжя (далі - третя особа), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 08.08.2018 №197-В "Про накладення дисциплінарного стягнення" в частині накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді суворої догани.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач під час прийняття оскаржуваного наказу порушив приписи ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та не узгодив накладення дисциплінарного стягнення на позивача, який є членом виробного профспілкового органу, із виборним профспілковим органом. Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності вважає переслідуванням його, як члена Первинної профспілкової організації працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій м. Запоріжжя та вважає, що відповідачем перевищено надані йому повноваження.

Ухвалою суду від 04.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 03.10.2018 без виклику сторін.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 258 КАС України.

Відповідачем до суду подано відзив проти позову (вх. 30430 від 27.09.2018) у якому зокрема зазначено, що відповідачем проведено службове розслідування, яким встановлено невихід позивача на службу без поважних причин за сигналом «навчальний збір», внаслідок чого прийнятий оскаржуваний наказ. Також у відзиві зазначено, що позивач є не працівником, а особою, яка віднесена до категорії осіб рядового та начальницького складу. В той же час, відповідно до ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» узгодження притягнення до дисциплінарної відповідальності із виборним органом профспілки вимагається лише у разі притягнення до відповідальності працівника. Також вказали, що Кодексом цивільного захисту встановлено неможливість утворення особами рядового та начальницького складу своїх професійних спілок.

Позивач у відповіді на відзив вх. № 31153 від 02.10.2018 зокрема зазначив, що факти, які стали підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності жодним чином не стосуються суті позовної заяви і виходять за межі позову. Також вказав, що за відсутності судового рішення про скасування реєстрації профорганізації, вона є законною і органи державної влади мають виконувати те чинне законодавство згідно якого профоргани діють.

Представник третьої особи, подав суду пояснення (вх. №29996 від 24.09.2018), у яких зазначив про переслідування позивача як члена профспілки. Також зазначив, що діяльність Первинної профспілкової організації працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій м. Запоріжжя є законна, в судовому порядку реєстрація профспілки не скасована, а тому відповідач повинен погодити притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності із виборним органом цієї профспілки.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмовий відзив відповідача, відповідь на відзив позивача, пояснення третьої особи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Позивач, прапорщик служби цивільного захисту, командир відділення 6 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС у Запорізькій області проходить службу цивільного захисту за контрактом (а.с.57-58).

Позивач є членом Первинної профспілкової організації працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій м. Запоріжжя з 2015 року (а.с.9).

06.08.2018 начальником ГУ ДСНС України у Запорізькій області затверджений висновок службового розслідування (а.с.36-51), за результатами якого 08.08.2018 відповідачем прийнятий наказ №197-В «Про накладення дисциплінарних стягнень», відповідно до якого на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани (а.с. 10).

Відповідно до довідки Первинної профспілкової організації працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій м. Запоріжжя від 20.08.2018 №236/73-18, відповідач до профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій м. Запоріжжя за отриманням згоди про притягнення членів профспілкового комітету до дисциплінарної відповідальності не звертався (а.с.23).

З огляду на відсутність звернення відповідача за отриманням попередньої згоди профспілкового комітету на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що єдиною підставою звернення до суду із позовом про скасування наказу відповідача від 08.08.2018 №197-В «Про накладення дисциплінарних стягнень» в частині накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді суворої догани є відсутність звернення відповідача за отриманням попередньої згоди профспілкового комітету на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на вказане, суд не приймає до уваги при вирішенні справи пояснення відповідача щодо недотримання ним службової дисципліни та не надає оцінку матеріалам службового розслідування, а розглядає справу в межах підстав, вказаних позивачем у позові.

Щодо тверджень позивача, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності останнього винесено без згоди виборного органу Первинної профспілкової організації працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій м.Запоріжжя, що, на думку позивача, є порушенням ч. 2 ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права і гарантії діяльності", суд зауважує на наступному.

Основним нормативним актом, який регулює відносини, пов'язані із функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту є Кодекс цивільного захисту України (далі -КЦЗ України).

Відповідно до ст. 99 КЦЗ України, до персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір.

Частиною 2 ст. 101 КЦЗ України визначено, що порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 104 КЦЗ України, особам, які проходять службу цивільного захисту, присвоюються спеціальні звання, визначені цієї статтею.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має спеціальне звання прапорщик служби цивільного захисту та, відповідно, проходить службу цивільного захисту.

Посилання позивача на порушення ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності» в частині надання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності виборним органом первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, є безпідставним, оскільки вказана норма, з огляду на її зміст, поширюється саме на працівників, які працюють за трудовим договором.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 252 Кодексу законів про працю України, працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Таким чином, з огляду на викладені вище норми законодавства, суд вважає, що приписи ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності» застосовуються щодо працівників підприємств, установ, організацій, які обрані до складу виборних профспілкових органів.

Проте, позивач не є працівником, а є особою начальницького складу, який проходить службу цивільного захисту.

Під час вирішення спорів щодо публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

В свою чергу, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 110 КЦЗ України, рятувальники мають право на утворення в установленому порядку своїх професійних спілок (крім рятувальників - осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту).

Таким чином, норма п. 5 ч. 2 ст. 110 КЦЗ України містить пряму заборону на утворення професійних спілок для рятувальників - осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту.

Наявність такої заборони унеможливлює застосування процедур, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині гарантій, пов'язаних з профспілковою діяльністю.

Тобто, оскільки нормами спеціального законодавства з питань проходження служби, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 110 КЦЗ України, дане питання врегульоване, тому підстави для застосування норм трудового законодавства відсутні.

Частиною 9 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», передбачено що положення цієї статті в частині особливостей притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення не поширюються на прокурорів, поліцейських, працівників Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України та органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, що на думку позивача підтверджує той факт, що на нього такі особливості поширюються.

Разом з цим, ця норма, як і частина 9 статті 252 Кодексу законів про працю України, визначає особливості притягнення до відповідальності осіб, які, відповідно до законодавства можуть бути членами професійних спілок. Так, ч. 2 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає можливість створення професійних спілок в органах поліції, ч.4 ст. 6 Закону України «Про службу безпеки України» дозволяє участь у професійних спілках працівників, які уклали трудовий договір. Вказаний закон, як і Закон України «Про Національне антикорупційне бюро України» (ст.10) та Закон України «Про Державне бюро розслідувань» (ст.14) розмежовують осіб рядового і начальницького складу, державних службовців та працівників, які працюють у вказаних органах на умовах трудового договору.

Таким чином ч. 9 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», як і ч. 9 ст. 252 КЗпП України, не встановлює перелік осіб, на яких не поширюється дія цього закону, а навпаки зазначає осіб, на яких цей закон поширюється, натомість з певними особливостями.

З урахуванням вищевикладених норм, суд вважає, що чинним законодавством України не встановлений обов'язок відповідача отримувати попередню згоду виборного органу первинної профспілкової організації на притягнення до дисциплінарної відповідальності члена виборного органу такої організації, оскільки позивач не є працівником, а є особою, яка проходить службу цивільного захисту.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову субєкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати субєкта владних повноважень, повязані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки такі витрати відповідачем не підтверджені, вони на позивача не покладаються.

Окрім того, згідно ст.139 КАС України, сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, буд. 65, ), третя особа: Первинна профспілкова організація працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій м. Запоріжжя (69106, м. Запоріжжя, вул. Фінальна, буд. 3, ) про визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів, з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02.11.2018.

Суддя Н.В. Стрельнікова