Справа № 643/1784/18
Суддя: Харченко А. М.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1784/18

Провадження № 2-а/643/138/18

09.11.2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

за участю секретаря - Горборукової М.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції 8 роти 1 батальйону УПП м. Харків лейтенанта поліції Сич Ігоря Олеговича про визнання дій інспектора неправомірними та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сич І.О., інспектора поліції 8 роти 1 батальйону УПП м. Харків, в якому просить визнати дії відповідача при винесенні Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАА № 207452 від 12.11.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП - неправомірними, у зв'язку з чим вказану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. Крім того, звернувся з клопотанням про поновлення строку на оскарження постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАА № 207452 від 12.11.2017 року. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 31.01.2017 року поштою отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55615879 від 24.01.2018 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 55615879 від 24.01.2018 року позивачу стало відомо про винесення відносно нього постанови по накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАА № 207452 від 12.11.2017 року та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425 грн. інспектором 8 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові, лейтенантом поліції Сич І.О. Згідно з зазначеною постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.8.7.3.г ПДР України за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. З зазначеною постановою позивач не погоджується, оскільки 12.11.2017 року Правил дорожнього руху України не порушував та був заочно неправомірно притягнутий до відповідальності за правопорушення, яке не здійснював. В зазначеному проміжку часу його транспортний засіб під його керуванням не пересувався за адресою, вказаною у постанові інспектором поліції Сич І.О. На вимогу інспекторів поліції 12.11.2017 року ним були надані документи на транспортний засіб для перевірки, а саме: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2106 НОМЕР_2. Ознайомившись з документами, інспектор поліції одразу звинуватив його в правопорушенні, якого він не скоював. В спілкуванні з інспекторами поліції він довів інспекторам, що правил дорожнього руху ним не було порушено, але після спливу трьох місяців позивачу стало відомо, що його притягують до адміністративної відповідальності вже в подвійному розмірі, а також на його майно вже накладено арешт. Постанова не містить жодного посилання на докази, не зазначено пристрій, яким зафіксоване правопорушення. Справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності розглянута відповідачем формально, що порушує його права, визначені КУпАП, не складався протокол про адміністративне правопорушення. Постанова не містить жодного посилання на докази, які досліджені під час розгляду та були занесені до постанови, а також не містить посилання на докази у фабулі постанови. Також у постанові у порушення вимог КУпАП не зазначені обов'язкові складові самої постанови, які передбачені ст. 283 КУпАП. Так, в порушення зазначених вимог постанова не містить технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Також не містить конкретного місця вчинення правопорушення, так як інспектором зазначено номер будівлі біля якої він складав постанову, яка співпадає з адресою правопорушення, що виключає взагалі будь-яке правопорушення, так як є місцем, на яке не розповсюджуються правила дорожнього руху та пересування транспортного засобу у просторі. З постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що жодного пристрою, який би зафіксував викладене у постанові, відповідач не застосовував. Все наведене підтверджується відсутністю в постанові будь-якої схеми розміщення, пересування та зупинки транспортного засобу та інших доказів. Відповідач прийняв своє рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки неповно та не об'єктивно дослідив усі обставини справи, неправильно застосував положення Правил дорожнього руху та не забезпечив дотримання прав особи, відносно якої розглянув справу, закріплених ст. 268 КУпАП, не мав законних прав на прийняття такого рішення, що привело, на думку позивача, до його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Враховуючи наведене, вважає, що постанова була складена на місці на відкритому просторі біля будинку № 46 по пр. Льва Ландау, справа розглядалася там же, без участі позивача і інспектором в службовому автомобілі, що є суттєвим та не допустимим порушенням вимог закону. Відповідач, складаючи постанову по справі про адміністративне правопорушення діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому заявлені позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню (а.с.32-38).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги позивача, посилаючись на вищенаведене, та просили позов задовольнити у повному обсязі. Крім того, позивач зазначив, що 12 листопада 2017 року, приблизно о 9.00 годині ранку, він керуючи автомобілем НОМЕР_1, зупинився неподалік від торгового центру «Будмен» по провулку Кустанайському в м. Харкові. До нього під'їхала патрульна поліція та підійшли двоє поліцейських, один з них відрекомендувався як інспектор поліції Сич І.О., та попросили надати для перевірки документи. Він надав інспектору техпаспорт на автомобіль та водійські права. Після цього його відпустили і він поїхав на роботу. Ніякої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності йому не вручалося. Через 2 місяці позивач отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідач - інспектор поліції 8 роти 1 батальйону УПП м. Харків лейтенант поліції Сич І.О. на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд розглянув справу на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження АСВП № 55615879 та надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що інспектором поліції 8 роти 1 батальйону УПП м. Харків лейтенантом поліції Сич І.О. було винесено постанову серії ЕАА № 207452 від 12.11.2017 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованої не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП, з застосуванням до останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Згідно з даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_2, 12.11.2017 р. о 09 год. 32 хв., на пр. Ландау, 46 в м. Харкові, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.г ПДР «Порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух, попереджає про наступну зміну сигналу». Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 від підпису відмовився (а.с. 15).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі " Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділами патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський) матеріалів про адміністративні правопорушення, зафіксовані не в автоматичному режимі, встановлено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (далі по тексту - Інструкція № 1395).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів змісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частиною першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частиною першою, другою і третьою статті 140 КУпАП. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (ч.1 п.1 розділу ІІІ Інструкції № 1395). Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів змісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частиною першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частиною першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення ( ч.2 п. 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395). Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.05.2018 року у справі № 759/12872/16-а, посилання позивача на неправильне застосування ст. 258 КУпАП з підстав того, що під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідач зобов'язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, колегія суддів вважає достатньо необґрунтованими, враховуючи наступне. Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється: 1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті; 2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. 3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Доводи позивача щодо незаконного розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем на місці зупинки автомобіля є помилковими з огляду на вищенаведені норми ст. 258 КУпАП та ч.2 п.1 розділу ІІІ Інструкції № 1395. Змінами до ст. 258 КУпАП надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративне правопорушення та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015. Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 повинні застосовуватися з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

З огляду на викладене, розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.п.5, 6 розділу IV Інструкції № 1395, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП).

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Постанова набирає законної сили після її вручення особі, або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на місці її складення не вручалася, доказів своєчасного направлення останньому зазначеної постанови не надано.

Таким чином, суд вважає необхідним поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серія ЕАА № 207452 від 12.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова не містить. Під час розгляду справи, суду також не надано належних доказів на користь правомірності оскаржуваної постанови.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як зазначено вище, відповідач - інспектор поліції 8 роти 1 батальйону УПП м. Харків лейтенант поліції Сич І.О. в судове засідання не з'явився, правомірність свого рішення не довів.

Згідно з ч.3 п.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та скасувати постанову серія ЕАА № 207452 від 12.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складену інспектором поліції 8 роти 1 батальйону УПП м. Харків лейтенантом поліції Сич І.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 90, 241-243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серія ЕАА № 207452 від 12.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Скасувати постанову серія ЕАА № 207452 від 12.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складену інспектором поліції 8 роти 1 батальйону УПП м. Харків лейтенантом поліції Сич Ігорем Олеговичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання копії рішення з подачею копії скарги до апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 09 листопада 2018 року.

Суддя Харченко А.М.