Справа № 620/3606/18
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Чернігів Справа № 620/3606/18

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Литовченко В.П.,

представника відповідачів Ленька А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірними дії, визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (далі-ПАТ «Облтеплокомуненерго», позивач) звернулось до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в якому просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 149729,91 грн. від 09.10.2018 в межах виконавчого провадження № 10723992, визнати протиправною та скасувати вказану постанову.

Позивач обґрунтовує позов тим, що в межах виконавчого провадження № 10723992 державним виконавцем не вживались заходи і не здійснювались виконавчі дії щодо примусового стягнення коштів при виконанні судового рішення, за наслідком яких з боржника стягнуто, а стягувачем отримано кошти. Відтак, на думку позивача, дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 149729,91 грн. від 09.10.2018 в межах виконавчого провадження № 10723992 є неправомірними, а спірна постанова протиправною та підлягає скасуванню.

06.11.2018 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено за правилами розгляду окремих категорій термінових справ.

09.11.2018 відповідачем до суду подано відзив, в якому зазначено, що виконавчий збір відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» застосовується до боржника, коли при примусовому виконанні рішення державним виконавцем вживаються необхідні заходи до його виконання. В даному випадку, виконання судового рішення відбувалось саме в період примусового виконання, та державним виконавцем вчинялись виконавчі дії, які полягали в арешті майна та коштів боржника, а також у примусовому списанні коштів з арештованих рахунків. За таких обставин вважає, що є всі підстави для стягнення виконавчого збору, а тому, державний виконавець при винесенні спірної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

09.11.2018 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено другого відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі-Управління).

09.11.2018 представником позивача заявлено клопотання про витребування у відповідача письмової заяви стягувача ПП «Юртрейд» про відкриття виконавчого провадження № 10723992, та докази анулювання або нечинним запису в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень по ВП № 10723992 в розділі: відомості про проведення виконавчих дій: «Назва виконавчої дії: Скасування виконавчої дії без затвердження Дата виконавчої дії: 25.12.2009 року».

09.11.2018 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено вказане клопотання представника позивача. Проте письмова заява стягувача ПП «Юртрейд» про відкриття виконавчого провадження № 10723992 відповідачем не надана за її відсутності, а що стосується іншого доказу, то надана інформація не відповідає вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, тому судом не прийнята.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є юридичною особою, , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 27).

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебувало виконавче провадження ВП №10723992 з виконання наказу Господарського суду Чернігівської області №2/185 від 21.08.2007 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на користь Приватного підприємства «Юртрейд» грошових коштів в сумі 3850000 грн. боргу, 24543,75 грн. держмита, 113,58 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 74).

12.12.2007 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області за заявою стягувача винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 10723992 та запропоновано боржнику виконати рішення суду в семиденний строк (а.с.57).

В подальшому, 22.01.2013 зупинено виконавче провадження ВП №10723992 на підставі пункту 8 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та 13.02.2018 поновлено, про що свідчить інформація про виконавче провадження (а.с. 45-49)

21.09.2009 позивачем перерахована стягувачу ПП «Юртрейд» сума боргу в розмірі 1850000,00 грн, що підтверджується актом звірки по виконанню рішення Господарського суду Чернігівської області №2/185 від 21.08.2007 (а.с. 59). У 2016 та 2017 році позивачем перерахована сума боргу в розмірі 524000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 29.08.2016 № 3381 та від 18.12.2017 № 3539 (а.с.61-62). Тобто позивачем перерахована ПП «Юртрейд» сума боргу в загальному розмірі 2374000,00 грн.

13.02.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі- державний виконавець) винесена постанова про поновлення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні у зведеному виконавчому провадженні № 1А/2 (в АСПВ № 15700088), в тому числі про стягнення з позивача на користь ПП «Юртрейд» остаточної суми боргу в розмірі 1500657,00 грн. (а.с.76).

05.03.2018 державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника у зведеному виконавчому провадженні № 1А/2 (в АСПВ № 15700088) в межах суми заборгованості в розмірі 4173421,27 грн., в тому числі на користь ПП «Юртрейд» остаточної суми боргу в розмірі 1500657,00 грн. (а.с.78).

05.03.2018 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника у зведеному виконавчому провадженні № 1А/2 (в АСПВ № 15700088) в межах остаточної суми заборгованості в розмірі 4173421,27 грн. (а.с.79).

05.02.2018, 28.03.2018, 26.04.2018, 03.05.2018, 01.06.2018, 11.06.2018, 18.09.2018 державним виконавцем складені платіжні вимоги про стягнення з ПАТ «Облтеплокомуненерго» суми боргу в розмірі 4173421,27 грн. в тому числі на користь ПП «Юртрейд» (а.с. 80-86).

15.03.2018 та 17.09.2018 державним виконавцем на адресу позивача направлена вимога про надання письмових пояснень за фактом невиконання рішень судів та інших органів у зведеному виконавчому провадженні (а.с. 94, 95).

При примусовому виконанні у зведеному виконавчому провадженні № 1А/2 (в АСПВ № 15700088) стягнуто з позивача на користь ПП «Юртрейд» суму боргу в розмірі 3358,21 грн, в тому числі суму виконавчого збору в розмірі 335,82 грн.

28.09.2018 стягувачем ПП «Юртрейд» до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області подана заява вих. № 28/09/18 про повернення виконавчого документа, а саме наказу Господарського суду Чернігівської області №2/185 від 21.08.2007 без виконання (а.с.64).

08.10.2018 головним державним виконавцем Відділу примусовою виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленько А.М., відповідно до положень пункту1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі його заяви.

09.10.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленько А.М з посиланням на положення статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП №10723992 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 149729,91 грн., враховуючи сплату частини виконавчого збору в сумі 335,82 грн.

Позивач вважає, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» обов'язковою умовою стягнення виконавчого збору є вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. А враховуючи те, що державним виконавцем такі заходи не вживались, то дії державного виконавця є неправомірними, а спірна постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі по тексту - Закон від 02.06.2016 № 1404-VІІІ).

Відповідно до пункту 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, в Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ вказано порядок виконання та правового регулювання саме "виконавчих дій", а не "виконавчого провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV, так і Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Тобто з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, суд виходить з того, що положення попереднього Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV застосовується не щодо всього виконавчого провадження № 10723992, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV. Кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 10723992 винесена виконавцем 09.10.2018, тобто вже в період дії Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, відтак, державний виконавець, приймаючи дану постанову повинен вчиняти таку дію відповідно до Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Як видно з матеріалів справи, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 09.10.2018 № 10723992, зокрема визначаючи розмір виконавчого збору та підставу його стягнення, державний виконавець керувався статтею 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження". Так, державний виконавець, беручи до уваги положення статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачала, що виконавчий збір стягується у розмірі 10 % від суми, що підлягала примусовому стягненню, виніс постанову про стягнення з позивача суму 149729,91 грн. виконавчого збору (10 % від суми, яка підлягала стягненню згідно наказу Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2007 № 2/185).

Оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, здійснена державним виконавцем після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, то в даному випадку підлягали застосуванню положення саме цього закону.

Відповідно до приписів статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. У разі наступних пред'явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Отже, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з суми, що підлягає примусовому стягненню; розмір виконавчого збору вираховується також зі стягнутої суми.

Відповідно до розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

З аналізу наведених норм слід зробити висновок, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по примусовому стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір справляється лише від розміру стягнутих сум.

Проте, як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження № 10723992, сума боргу в розмірі 1500657,33 грн. на час винесення спірної постанови примусовому стягненню не підлягала, оскільки за заявою стягувача від 28.09.2018 вих. № 28/09/18, виконавчий документ, а саме наказ Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2007 № 2/185, повернуто ПП «Юртрейд» без виконання. Відтак, станом на 09.10.2018 у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови ВП № 10723992 про стягнення з ПАТ «Облтеплокомуненерго» виконавчого збору в розмірі 149729,91 грн.

Крім того, відповідно до пункту 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавець вказує результати виконання (суму, яку стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, яка засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка стягнута в примусовому порядку на користь стягувача.

Проте у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 08.10.2018 (а.с.71) не вказано результати виконання рішення, а саме щодо сум, які стягнуто в примусовому порядку, та виконавчий документ (наказ Господарського суду від 21.08.2007 № 2/185) не містить відмітки про суму стягнутого виконавчого збору (а.с. 74), що не відповідає положенням пункту 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Доводи представника Управління про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено примусове стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, суд визнає помилковими, з огляду на таке.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

У свою чергу статтею 18 Закону «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21.04.1999 № 606-ХІV (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2007 № 10723992), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як видно з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №10723992 від 12.12.2007 (а.с. 57), в якій зазначено строк для самостійного виконання рішення винесена за заявою стягувача відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV, однак докази, які б підтверджували надходження до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та реєстрації такої заяви у Журналі вхідної кореспонденції, відсутні, що ставить під сумнів правомірність її винесення.

У спірній постанові сума виконавчого збору розрахована із суми боргу, яка в примусовому порядку не була стягнута з позивача, оскільки за заявою стягувача від 28.09.2018 виконавчий документ повернуто без виконання.

Отже, враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №10723992 від 12.12.2007 прийнята з порушенням вимог 18 Закону «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21.04.1999 № 606-ХІV, а саме за відсутності відповідної заяви стягувача, а сума боргу в розмірі 1500657,00 грн. примусовому стягненню не підлягала у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його заявою, то спірна постанова від 09.10.2018 винесена з порушенням частини другої статті 2 КАС України, зокрема всупереч Закону України «Про виконавче провадження», необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому є протиправною і підлягає скасуванню.

У відповідності до положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте відповідачами не доведено правовірність спірної постанови.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання протиправної та скасування постанови від 09.10.2018 ВП №10723992 підлягає задоволенню.

Водночас стосовно позовних вимог про визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 149729,91 грн. від 09.10.2018 в межах виконавчого провадження № 10723992, то суд звертає увагу на те, що позивачем оскаржуються дії, результат яких знайшов своє відображення у прийнятті постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 10723992, яка визначена позивачем як об'єкт оскарження. При оскарженні спірного рішення, суд перевіряє правомірність дій щодо його прийняття, і у випадку, встановлення протиправності в таких діях, скасовує рішення. Вказане свідчить, що визнання протиправними та скасування рішення охоплює в собі й визнання протиправності дій щодо встановлення обставин, на підставі яких визначено суму виконавчого збору, тому питання протиправності дій в даному випадку, окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

Крім того, зазначені дії самі по собі дії не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем відповідно до платіжного доручення від 25.10.2018 № 3880 сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн., тому, з урахуванням частини третьої статті 139 КАС України, стягненню з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області підлягає сума 881,00 грн., пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про стягнення виконавчого збору у розмірі 149729,91 грн. від 09.10.2018, винесену в межах виконавчого провадження № 10723992.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на користь Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» понесені судові витрати у розмірі 881,00 грн. (вісімсот вісімдесят одна грн. 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (вул. Реміснича, 55-Б м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 03357671).

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіальне управління юстиції у Чернігівській області (вул. Старобілоуська, 25а, м. Чернігів, 14017, код ЄДРПОУ - 34924518).

Відповідач: Управління державної виконавчої служби Головного територіальне управління юстиції у Чернігівській області (проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000, ).

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2018 року.

Суддя І.І. Соломко