Справа № 813/3820/17
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/104/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Рибачука А.І.

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Рибяк В.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Хома О.П.,

час ухвалення рішення - 11:12:31,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 23 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби в якому просив визнати протиправним та скасування наказу від 13 вересня 2017 року № 654-о.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що притягнення до дисциплінарної відповідальності на підставі оскаржуваного наказу є необгрунтованим та безпідставним, оскільки такий наказ не містить стислого викладу обставин справи, конкретних фактів щодо порушень, які стали підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснено у відповідності до вимог митного законодавства. Крім того, всупереч положенням Закону України «Про державну службу», відповідачем порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, не з'ясовано ступінь вини, наявність обставин, що пом'якшують відповідальність державного службовця, не наведено, які саме його дії кваліфікуються як дисциплінарний проступок. Також зазначає, що його не ознайомлено з матеріалами дисциплінарної справи, чим обмежено права, передбачені частиною шостою статті 74 Закону України «Про державну службу». Крім того, спірний наказ винесено під час відсутністю державного службовця на службі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та вручено через місяць, після його винесення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці Державної фіскальної служби від 13 вересня 2017 року № 654-о.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено вчинення ОСОБА_3 дисциплінарного проступку в розумінні частини першої статті 65 Закону України «Про державну службу».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Львівська митниця Державної фіскальної служби подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до п. 5.3 «Положення про Управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС» керівник Управління несе відповідальність за невиконання, неналежне або несумлінне виконання завдань, покладених на Управління. У поданні чітко зазначені дії, які зобов'язаний був вчинити підпорядкований позивачу працівник та норми законодавства, які він порушив, що також чітко зазначено в наказі від 13 вересня 2017 року № 649-о, який є чинним та не оскаржувався.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції, представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з квітня 2016 призначений на посаду начальника управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС.

На підставі доповідної записки про результати службової перевірки від 18 травня 2017 року (вх.№57/76-17 від 18 травня 2017року) в.о. начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 30 травня 2017 року ініційовано відкриття дисциплінарного провадження щодо начальника управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС ОСОБА_3

З висновку за результатами дисциплінарного провадження від 16 серпня 2017 року слідує, що дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Львівської митниці ДФС за результатами дисциплінарної справи відносно начальника управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 встановлено, що ним під час виконання посадових обов'язків на неналежному рівні було здійснено контроль правильності визначення митної вартості товарів, що переміщувались через митний кордон України, а також правильності визначення країни їх походження, чим порушено вимоги передбачені п.2.32, 5.3 Положення №659.

01 вересня 2017 року головою Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Львівської митниці ДФС за результатами дисциплінарного провадження на ім'я в.о. начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 внесено подання, яким рекомендовано керівнику митниці розглянути питання щодо притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Наказом Львівської митниці ДФС від 13 вересня 2017 року № 654-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» до начальника управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 за неналежне виконання посадових обов'язків застосовано дисциплінарне стягнення - оголошення догани.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовий статус позивача як державного службовця, а також підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності, врегульовано Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, який набув чинності з 01 травня 2016 року (далі - Закон №889-VІІІ), Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст. 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону № 889-VIII регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах митного контролю здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Статтею 64 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом, за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно із ч. 1 ст. 66 Закону № 889-VIII передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, за поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 67 Закону №889-VІІІ дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Обставинами, що пом'якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом'якшують відповідальність державного службовця.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону №889-VІІІ дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 75 Закону №889-VІІІ перед накладенням дисциплінарного стягнення суб'єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону № 889-VIII у рішенні про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Отже, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.

При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об'єкту, об'єктивної сторони, суб'єкта, суб'єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.

Об'єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб'єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов'язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: КЗпП України, Законом України "Про державну службу", правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

За приписами статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про державну службу".

З викладеного слідує, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв'язок між ними і поведінкою правопорушника.

Зі змісту подання за результатами дисциплінарного провадження від 01 вересня 2017 року, що стало підставою для видачі оскаржуваного наказу, слідує, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що під час виконання посадових обов'язків, на неналежному рівні було здійснено контроль правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, внаслідок чого, на думку відповідача, підпорядкованим працівником ОСОБА_6 було допущено порушення при перевірці митної вартості за заявленими митними деклараціями.

При цьому, відповідач вважав, що у такий спосіб відповідачем було неналежно виконано його посадові обов'язки, визначені п. 2.32 Положення №659.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про помилковість таких висновків відповідача з наступних підстав.

Положення про Управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС, затверджене наказом львівської митниці ДФС від 13.12.2016 року № 659 визначає правовий статус управління.

Відповідно до п. 1.3 Положення управління очолює начальник.

Основні завдання і функції Управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС визначене розділом 2 Положення, в межах якого, зокрема, пунктом 2.32 Положення визначено, що до завдань і функцій Управління належить здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, а також правильності визначення країни ї походження.

В свою чергу, посадові обов'язки начальника управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС визначено пунктом 3.6 Положення №659.

Наведене вище дає підстави вважати, що пункт 2.32 Положення №659, на який посилається відповідач у оскаржуваному наказі, визначає не посадові обов'язки начальника управління, а основні завдання та функції управління.

Зі змісту оскаржуваного наказу слідує, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що ним неналежно було виконано його посадові обов'язки, визначені п. 2.32 Положення №659.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний в наказі пункт Положення 2.32 не визначає посадові обов'язки позивача, а відтак в оскаржуваному наказі відсутні обставини та юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_3 проступку.

Колегія суддів також зауважує, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем не були враховані Методичні рекомендації щодо застосування законодавства при звільненні працівників (припиненні державної служби), притягненні їх до дисциплінарної відповідальності та формування належної та допустимої документальної доказової бази.

Згідно з п.3.1.3 Методичних рекомендацій «об'єктом дисциплінарного проступку є положення нормативно-правових актів, організаційно - розпорядчих документів, трудові (посадові, службові) обов'язки, що були порушені, внаслідок протиправних рішення, дії, бездіяльності особи. Важливим є саме встановлення конкретного порушення, відсутність якого не дозволяє притягнути особу до дисциплінарної відповідальності. У зв'язку з чим неприйнятними є без належної конкретизації формулювання «неналежно організовано роботу та контроль», «незабезпечено заходів» тощо.»

Всупереч положенням Методичних рекомендацій відповідачем у наказі про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності не було належним чином визначено порушення, які на думку відповідача, мали місце у діях позивача.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено, що ні з наказу від 13 вересня 2017 року №654-о, ні з матеріалів дисциплінарної справи неможливо встановити, який службовий обов'язок позивачем не виконано належним чином або реалізацію якого заходу підпорядкованими йому працівниками позивач не організував або не проконтролював.

В свою чергу посилання апелянта на подання та інші пункти Положення не можуть братися судом до уваги, оскільки згідно з оскаржуваним наказом такі пункти не були підставою для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що відповідач, приймаючи рішення про застосування дисциплінарного стягнення, не довів наявності причинно-наслідкового зв'язку між невиконаними та/або неналежно виконаними завданнями управління та працівниками управління та діями або бездіяльністю керівника, а саме, позивача.

До того ж, застосування до позивача як керівника дисциплінарного стягнення виключно на підставі персональної відповідальності за діяльність очолюваного ним Управління, не ґрунтується на нормах законодавства.

Щодо доводів позивача про неврахування при накладенні дисциплінарного стягнення обставин, які пом'якшують відповідальність колегія суддів вважає за неохідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 66 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Вказані норми узгоджується з частиною першою статті 74 Закону № 889-VIII, відповідно до якої під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Пунктом другим частини другої статті 67 Закону № 889-VIII визначено обставини, що пом'якшують відповідальність державного службовця, однією із яких є попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до службової характеристики та біографічної довідки ОСОБА_3, у позивача відсутні діючі дисциплінарні стягнення, що свідчить про наявність пом'якшуючих обставин при визначенні міри відповідальності.

Стосовно визначення митної вартості товару та наявності вини позивача у цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 червня 2017 року позивачем надано пояснення згідно яких митна вартість декларанта базувалася на висновку експерта, а оскільки експерт діяв у межах своєї компетенції та його висновок не містив явних порушень нормативно-правових актів, котрі регулюють даний вид діяльності, то підстав неприйняття висновку під час митного оформлення не було.

Крім цього, на виконання норм статті 53 Митного кодексу України на підтвердження заявленої митної вартості декларантом було надано наступні документи: контракти №10 від 01 лютого 2017 року та №11 від 01 лютого 2017 року укладені безпосередньо із виробником товару - SAS ADIDOR VOITURES (26, bd Gouvion-Saint-Cyr, 75017, Paris France); експортні декларації країни відправлення із зазначенням числових значень вартості товару; інвойс від 15 жовтня 2016 року №6 щодо продажу подібних транспортних засобів підприємству Mercurius Handels Gmbh (Німеччина) за вартістю 4800 Євро; інвойс від 13 лютого 2017 року №1/01 щодо вартості транспортних витрат за здійснення перевезення; звіт №38 про незалежну оцінку майна - колісних транспортних засобів від 03 березня 2017 року(далі - Звіт), виданий ФОП ОСОБА_7 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності ФДМУ України № 955/15 від 11 грудня 2015 року).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 58 МК України, митний орган лише за наявності обґрунтованих та достатніх підстав може вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість. Матеріали дисциплінарної справи не містять жодних обґрунтувань, в чому полягали достатні підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на вартість.

З матеріалів справи слідує, що єдиним доказом, на думку дисциплінарної комісії, що підтверджував неможливість погодження заявленої митної вартості була інформація в мережі Інтернет щодо продажу ідентичних автомобілів на ринку Франції за ціною 8500 евро.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що дисциплінарною комісією не враховано, що статтею 64 МК України (Резервний метод) прямо заборонено визначати митну вартість на підставі ціни товарів на внутрішньому ринку країни- експортера (п.3 ч.3 ст.64 МК України). Разом з тим інформацію, яка була надана позивачем в поясненнях щодо вартості автомобіля МРМ на ринку України 6800 евро (з інформаційного ресурсу «АВТО-РІА») взагалі комісією не бралось до уваги та жодним чином не спростовувалась. Хоча така, з врахуванням сплачених митних платежів, є співставна з визначеною митною вартістю товару.

Такі обставини дають підстави вважати, що наведені ОСОБА_3 пояснення та встановлені судом обставини свідчать про відсутність вини у діях позивача.

В свою чергу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не було доведено, що при заявленні митної вартості товарів суб'єктом декларування було заподіяно збитки державному бюджету, тобто неправомірно заявлено митну вартість товару, оскільки жодних порушень митних правил зафіксовано не було.

Доводи відповідача про те, що Львівською митницею ДФС скеровано лист від 27.12.2017 року № 2595/8/13-70-13/45 «Про перевірку обставин переміщення через митний кордон», а відтак встановлювались обставини по підтвердженню неправомірного заявлення митної вартості товару колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі дії відповідачем вчинялись вже після прийняття спірного наказу.

Аналізуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не надано обґрунтованих доказів вчинення ОСОБА_3 дисциплінарного проступку.

Отже, виходячи зі змісту фактичних обставин справи та зумовленого ними оспореного правозастосування колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено відсутність вини в діях ОСОБА_3, відсутність шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ними і поведінкою позивача.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено вчинення ОСОБА_3 дисциплінарного проступку в розумінні ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII, а відсутність дисциплінарного проступку унеможливлює притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, тому прийнятий відповідачем наказ від 13 вересня 2017 року №654-о є протиправним.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року у справі № 813/3820/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.