Справа № 607/10993/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/2141/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2018 року, ухвалене суддею Сливка Л.М. у м.Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження, повний текст якого складений 17 вересня 2018 року, у справі №607/10993/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правит за закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача - Тернопільської митниці ДФС, у якому просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0069/40300/18 від 23 травня 2018 року та закрити провадження в адміністративній справі. При цьому позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем порушено вимоги щодо порядку притягнення до адміністративної відповідальності при винесенні оскаржуваної постанови та здійснення адміністративного провадження.

Зокрема зазначає, що оскаржувана постанова відповідачем винесена без участі позивача та її копію отримано лише 08 червня 2018 року.

Зауважує, що зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що про порушення позивачем митних правил відповідачу стало відомо після отримання відповідного листа Головного управління ДФС в Тернопільській області від 24.11.2017 про надходження листа Головного прокурора у м. Нюрнберг-Фюрт, Німеччина №404AR277336/16 від 27.04.2017 та доданих до нього документів, що в силу вимог ч.1 ст.467 МК України, на думку позивача, є визначальним при притягненні порушника до відповідальності. Проте оскаржувана постанова винесена 23 травня 2018 року, тобто зважаючи строки накладення адміністративних стягнень, встановлені ст.467 МК України, відповідач зобов»язаний був винести постанову про закриття провадження у справі у зв'язку з закінченням строків притягнення порушника до відповідальності.

Також позивач вказує на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбачене ст.485 МК України, оскільки митним органом не встановлено особи, яка вчинила дії, зазначені в постанові про порушення митних правил, не з'ясовано в чиї службові обов'язки входило подання до митних органів відповідної інформації та хто був керівником ТзОВ «Сокіл-Захід» на момент укладання контракту із нідерландською компанією «М.VOS VOF» №01/01/2014 NL від 20.09.2014.

Позивач зауважує, що директором ТзОВ «Сокіл-Захід» у період укладання контракту із нідерландською компанією «М.VOS VOF» №01/01/2014 NL від 20.09.2014 не був, повноважень на підписання угод не мав, а також не був учасником всіх наступник етапів доправлення товарів, які є об'єктом договору купівлі-прожажу, а саме: попереднє повідомлення та митна декларація подавалась митниці агентом з митного оформлення митного брокера компанії «Віта Едванс» ОСОБА_2, інвойс компанії, договір купівлі-проддажу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу надані були в пункті пропуску безпосередньо водієм.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил №0069/40300/18 від 23 травня 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, висновки щодо заявлення позивачем у митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, з метою зменшення розміру митних платежів та надання з цією метою органу доходів і зборів інвойсу №0032 від 21 квітня 2015 року, що містив недостовірні відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, що призвело до ухилення від сплати митних платежів, є безпідставним.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що митне оформлення транспортного засобу проведено Тернопільською митницею ДФС згідно із митною декларацією №403000010/2015/000200 на підставі поданих декларантом необхідних документів, зокрема контракту купівлі-продажу від 20.09.2014 №01/01/2014 NL та інвойсу від 21.04.2015 №0032 (вказані у гр.44 даної декларації). Саме керівник ТзОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_1 уповноважений на здійснення волевиявлення від імені ТзОВ «Сокіл-Захід», а тому останній подавав органу доходів і зборів передбачені законодавством документи та відомості, необхідні для здійснення митного оформлення цих транспортних засобів через агента з митного оформлення - митного брокера - ТзОВ «Віта-Едванс».

Роль агента з митного оформлення ОСОБА_2 зводиться до виконання трудової функції у зв'язку з перебуванням у трудових відносин із митним брокером - товариством «Віта Едванс», яке є уповноваженою особою декларанта, що надає послуги з декларування товарів. З огляду на це, ні в агента з митного оформлення, ні в митного брокера немає спеціальної мети - ухилення від сплати митних платежів (в даному випадку - неправомірне зменшення їх розміру), що є обов'язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Відтак, на думку скаржника, директор ТзОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_1 свідомо, попередньо знаючи про неправдивість відомостей про відправника, отримувача та ціну вказаного транспортного засобу, надав з метою неправомірного зменшення розміру належних до сплати митних платежів через уповноважену особу органу доходів і зборів контракт №01/01/2014 NL від 20.09.2014 та інвойс івід 21.04.2015 №0032, нібито виданий нідерландсько компанією «М.VOS VOF», що містять неправдиві відомості про відправника, одержувача, та неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості, зокрема, ціну цього товару.

Зазначає, що обов'язок подання необхідних документів для митного оформлення органу доходів і зборів відповідно до ч.3 ст.73, п.1.ч.1 ст.266 МК України покладено на декларанта і останній згідно з ч.8 ст. 264 МК України несе відповідальність за достовірність поданих документів.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 23 травня 2018 року в.о. заступника начальника митниці- начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Тернопільської митниці ДФС, радником податкової та митної справи ІІ рангу Тернопільської митниці ДФС ОСОБА_3 винесено постанову в справі про порушення митних правил №0069/40300/18, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів на суму 100711,77 грн.

Зі змісту постанови слідує, що уповноважений на роботу з митним органами директор ТзОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_1 надав з метою неправомірного зменшення розміру належних до сплати митних платежів в сумі 33570,59 грн через уповноважену особу органу доходів і зборів (Тернопільській митниці ДФС) контракт №01/01/2014 NL від 20.09.2014 та інвойс від 21.04.2015 №0032, що містять неправдиві відомості про відправника та одержувача, а також неправдиві відомості для визначення митної вартості, зокрема ціну товару. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України.

Вказане порушення митних правил виявлено 20.02.2018 (ч.3 ст.491 МК України) органом доходів і зборів у зв'язку з надходженням листа Головного прокурора у м.Нюрнберг-Фюрт, Німеччина №404AR277336/16 від 27.04.2017 та доданих до нього документів, які надійшли на адресу Тернопільської митниці ДФС листом Головного управління ДФС у Тернопільській області №2667/7/19-00-21-11-06/17977 від 24.11.2017, про що уповноваженою посадовою особою Тернопільської митниці ДФС складено службову записку від 20.02.2018 №28/19-70-20-01.

ОСОБА_1, вважаючи постанову в справі про порушення митних правил №0069/40300/18 протиправною, звернувся до суду вимогою про її скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

В розумінні ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України (МК України) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Так, відповідно до ст. 529 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб'єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою ст. 495 МК України встановлено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, серед іншого: протоколом про порушення митних правил, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією.

Відповідно до ч. 1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Колегією суддів зі змісту постанови встановлено, що про порушення позивачем митних правил відповідачу стало відомо після отримання відповідного листа Головного прокурора у м.Нюрнберг-Фюрт, Німеччина №404AR277336/16 від 27.04.2017 та доданих до нього документів, які надійшли на адресу Тернопільської митниці ДФС листом Головного управління ДФС у Тернопільській області№2667/7/19-00-21-11-06/17977 від 24.11.2017.

Водночас матеріали справи містять переклад отриманого Головним управлінням ДФС в Тернопільській області листа Головного прокурора у м.Нюрнберг-Фюрт, Німеччина, здійснений «Школою Іноземних Мов і Перекладів» (вул. Руська,17, м.Тернопіль,46001), який містить дату здійснення перекладу "20 вересня 2017 року; реєстраційний № 011/031», пунктом 18 якого зазначена інформація про транспортний засіб, на підставі якої орган доходів і зборів дійшов висновку про порушення позивачем митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України.

Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими покликання позивача на те, що в силу положень ст.467 МК України, за умови наявності усіх елементів складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, у даному випадку порушника можна було б притягнути до відповідальності не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень, дату перебігу строку якого слід пов»язувати із датою отримання Головним управлінням ДФС у Тернопільській області листа від Головного прокурора у м.Нюрнберг-Фюрт, Німеччина, а не з датою виявлення Тернопільською митницею ДФС порушення позивачем митних правил у зв'язку з опрацюванням отриманої від Головного управління ДФС в Тернопільській області інформації, наданої листом №2667/7/19-00-21-11-06/17977 від 24.11.2017.

Згідно з ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у тому числі у разі закінчення строків передбачених ст.38 КУпАП.

Таким чином, зважаючи на порушення ст.467 МК України відповідач зобов»язаний був винести постанову про закриття провадження у справі у зв»язку із закінченням строків притягнення порушника до відповідальності.

Водночас відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В оскаржуваній постанові про порушення митних правил містяться покликання на те, що позивач як керівник особи, відповідальної за фінансове врегулювання - ТзОВ «Сокіл-Захід» згідно графи 9 МД ІМ 40 ДЕ №403000010/2015/000200, повинен нести відповідальність за порушення митних правил.

Відповідно до ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: про проведення додаткової перевірки; про накладення адміністративного стягнення; про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Заявлення таких відомостей здійснюється за встановленою законом формою в ході процедури декларування, повноваженнями щодо якого відповідно до положень ст. 265 МК України наділений декларант.

Частиною 1 статті 266 Митного кодексу України визначені обов'язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

З аналізу наведених норм слідує, що особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник, або як уповноважений власником.

Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант (ч.ч.4,5 ст.266 МК України).

Таким чином, представник власника товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару або з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об'єктивну сторону такого порушення. При цьому таке діяння за суб'єктивною стороною характеризується прямим умислом на вчинення дій для ухилення від сплати податків у повному обсязі.

За відсутності зазначених умов факт обіймання особою керівної посади на підприємстві - власника товару не утворює в її діях складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МУ України.

Так, судом встановлено, що згідно умов договору купівлі-продажу №01/01/2014 NL від 20.09.2014, укладеного між ТзОВ «Сокіл-Захід» (покупець в особі директора ОСОБА_4, який діє на підставі Статуту підприємства) та «M.VOS VOF» (Продавець) пунктом 3.3 визначено обов'я»зок Продавця товару (нові та вживані транспортні засоби на номерні агрегати) забезпечити наявність всіх документів, необхідних для безперешкодного переміщення Товару до кордону України.

Крім того, у даному випадку обов'язки декларанта при здійсненні митного оформлення товару його власником було покладено на уповноважену особу декларанта ТзОВ «Віта-Едванс», ОСОБА_2, зазначених у графах 14 та 54 МД ІМ 40 ДЕ №403000010/2015/000200, а представником власника товару - керівником дії щодо декларування товару не здійснювались.

Таким чином, дії, передбачені гіпотезою ст.485 МК України, вчинені саме брокерською компанією, яка за договором про надання відповідних послуг за законом відповідальна за достовірність заявлених при розмитненні товару відомостей.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року (справа №607/2400/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду.

З огляду на наведене, висновок митного органу, що позивачем вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, є необґрунтованим.

Слід зазначити, що за змістом ч.1 ст.9 та ст.10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Правопорушення, яке кваліфікується ст. 485 МК України, повинно бути вчинено з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, тобто, що це правопорушення може бути вчинено лише умисно, що не знайшло свого підтвердження матеріалами справи.

Таким чином, ОСОБА_1 не може нести адміністративну відповідальність за порушення митних правил за ознаками ст. 485 МК України.

Як наслідок, апеляційний суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 23 травня 2018 року відповідачем не було надано належну оцінку обставинам справи та вимогам ст.527 МК України стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови Тернопільської митниці ДФС від 23 травня 2018 року в справі про порушення митних правил №0069/40300/18.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2018 року у справі №607/10993/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Р. Й. Коваль
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 12.11.2018.