Справа № 263/12815/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року справа №263/12815/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Міронової Г.М., Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 березня 2018 року (повний текст рішення складено 06 березня 2018 року у м. Маріуполь Донецька обл.) в справі № 263/12815/17 (головуючий І інстанції суддя Музика О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 4 жовтня 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (далі - відповідач, пенсійний орган, Центральне ОУПФУ) щодо відмови в перерахунку пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком з дати призначення з урахуванням усіх доплат та підвищень в повному обсязі: доплати за понаднормовий стаж відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; підвищення (індексації пенсії) згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; передбаченого ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні; підвищення до пенсії членам сімей загиблих військовослужбовців у розмірі 25 % прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; доплати до підвищення членам сімей загиблих; роботи на посадах, передбачених Списком № 2; з 01 січня 2015 року з урахуванням показника середньої заробітної плати, розрахованого як середній показник за 2011-2013 роки;

- звернути судове рішення до негайного виконання в частині стягнення різниці розміру пенсії за минулий сам з моменту призначення (а.с. 1-2).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині вимог за період з 01 січня 2015 року по 04 квітня 2017 року. В апеляційному порядку ухвала не оскаржена.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 187-189).

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що належна позивачу пенсія повинна була бути призначена згідно з наданою довідкою із заробітку 170,00 грн, але була призначена із заробітку 99,63 грн. Окрім цього, за приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 січня 2015 року розмір пенсії визначається з урахуванням середньої заробітної плати, обчисленої як середній показник за 2011-2013 роки. Також ОСОБА_1 звертає увагу суду, що всупереч нормам чинного законодавства пенсійним органом під час визначення розміру пенсії позивача не враховано, що останній тривалий час працював на посадах, передбачених Списком № 2, має право на доплату за понаднормовий стаж та підвищення до пенсії членам сімей загиблих військовослужбовців, його пенсія підлягає індексації та перерахунку в зв'язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні. У матеріалах пенсійної справи наявні всі необхідні документи, проте відповідач не проводить перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком з 20.04.2000, перебуває на обліку в Центральному ОУПФУ.

07 серпня 2017 року позивач через свого представника звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок розміру пенсії з урахування роботи за Списками № 1 та № 2 (а.с. 6).

Розпорядженням 153587 від 09.08.2017 підтверджено визначення позивачу пенсії за віком в загальному розмірі 2004,18 грн, яка обчислена наступним чином: середньомісячний заробіток станом на 30.04.2006 - 1871,32 грн, кількість місяців в розрахунку заробітної плати - 130, коефіцієнт стажу - 0,45417 (545 місяців), коефіцієнт з урахуванням кратності 1,35 - 0,61313, розмір пенсії за віком - 1147,36 грн, доплата за понаднормовий стаж - 229,47 грн., доплата до прожиткового мінімуму - 164,64 грн., підвищення за ст. 42 - 39,41 грн. (з 01.03.2011) та 24,72 грн (з 01.03.2012), підвищення членам сім'ї загиблих військовослужбовців - 328,00 грн., доплата до підвищення членам сімей загиблих - 70,58 грн. (а.с. 166).

Вважаючи, що бездіяльність Центрального ОУПФУ порушує його право на отримання пенсії в належному розмірі, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч. 3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Враховуючи, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині вимог за період з 01 січня 2015 року по 04 квітня 2017 року і в апеляційному порядку ухвала не оскаржена, суд застосовує до спірних правовідносин нормативно-правові акти в редакції, чинній на 04 квітня 2017 року.

Положеннями ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV регламентовано, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум;

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Згідно зі ст. 42 Закону № 1058-IV пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, а також підлягають перерахунку в разі: збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком; якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати.

Частиною 1 ст. 43 Закону № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Тобто, реалізація права особи на здійснення перерахунку її пенсії можлива за наявності певних обставин, наведених вище.

Розглянувши заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Що стосується вимоги про зобов'язання пенсійного органу виплачувати пенсію з урахуванням доплати за понаднормовий стаж, суд зазначає, що така доплата передбачена абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV: за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Разом з ти, як вже було зазначено, позивач отримує пенсію з 20.04.2000. На той час за приписами ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мали чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Тобто понаднормовий стаж роботи позивача визначається з урахуванням цієї норми та складає 20 років, оскільки на момент звільнення загальний стаж ОСОБА_1 - 45 повних календарних років.

Таким чином, доплата за понаднормовий стаж складає: 1147,36 грн. (розмір пенсії позивача) * 20 % (по 1 % за кожний повний рік понаднормового стажу) = 229,47 грн. Саме в такому розмірі ОСОБА_1 виплачується доплата за понаднормовий стаж відповідно до розпоряджень від 23.02.2017 та від 09.08.2017. Отже, адміністративний позов у цій частині не підлягає задоволенню, оскільки пенсійним органом не порушено положень абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» пенсії підлягають індексації. Разом з тим, з вересня 2015 року пенсія позивача індексувалась у фіксованих розмірах: з 01.09.2015 по 30.04.2016 - 145,82 грн., з 01.05.2016 по 30.11.2016 - 134.62 грн., з 01.12.2016 по 30.04.2017 - 31,51 грн.

На підставі Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» мінімальний розмір пенсії збільшився до 1312,00 грн. Внаслідок індивідуально-масового перерахунку розмір пенсії позивача збільшився на 65,00 грн., тому 31,51 грн. фіксованої індексації поглинулась цим збільшенням.

Таким чином, суд спростовує доводи апелянта, що йому не виплачується індексація пенсії та погоджується із висновком суду першої інстанції з цього питання.

З приводу вимог ОСОБА_1 про перерахунок розміру його пенсії в зв'язку зі збільшенням заробітної плати (доходу) в Україні суд зазначає, що таке підвищення до пенсії позивача відповідно до розпоряджень від 23.02.2017 та від 09.08.2017 виплачується пенсійним органом у розмірі 1540,60 грн. та 1605,60 грн., відповідно. Позивачем не надано заперечень щодо розміру цього підвищення, тому суд зазначає про відсутність протиправності дії відповідача щодо його сплати.

Окрім цього, за приписами ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Між сторонами відсутній спір, що на ОСОБА_1 вказана норма розповсюджує свою дію, також його статус підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.10.2012 (а.с. 208).

Згідно із розпорядженнями від 23.02.2017 та від 09.08.2017 позивачу нараховано таке підвищення в розмірах 311,75 грн. та 328,00 грн., відповідно. За приписами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складав з 01 січня 2017 року - 1247,00 грн., з 01 травня - 1312,00 грн. Тобто, підвищення до пенсії членам сімей загиблих військовослужбовців сплачувалось ОСОБА_1 у належному розмірі.

Також, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 установлено доплату до підвищення, яке встановлюється до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» членам сімей осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для того, щоб розмір зазначеного підвищення становив 398,58 грн. Враховуючи розмір нарахованого позивачу підвищення до пенсії за нормою ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», доплата до цього підвищення сплачена Центральним ОУПФУ в належному розмірі.

Щодо вимог позивача про врахування під час визначення розміру його пенсії роботи на посадах, передбачених Списком № 2, суд зазначає, що ОСОБА_1 не наведено жодної норми, якою встановлено залежність розміру пенсії від роботи особи на такій посаді. Суд зазначає, що додаткові соціальні гарантії для осіб, які працюють зі шкідливими умовами (зазначені в Списку № 2 посади) реалізовані шляхом регламентованого Законом України «Про пенсійне забезпечення» права таких осіб на пенсію за віком на пільгових умовах. Тобто, ці особи мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся за призначенням пенсії після досягнення загального пенсійного віку. Тому ані позовні вимоги, ані доводи апеляційної скарги з цього приводу не підлягають задоволенню через необґрунтованість.

Окрім цього, в тексті адміністративного позову та апеляційної скарги зазначено наступне: «Зарплата для обчислення розмірів пенсій за законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2015 року, визначається з урахуванням показника середньої заробітної плати, вичисленого як середній показник за 2011-й, 2012-й та 2013 роки.» ОСОБА_1 наполягає, що ці приписи мають бути застосовані для визначення розміру його пенсії.

Проте, нормою ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV у відповідній редакції встановлено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Тобто, ця норма підлягає застосуванню саме під час призначення пенсії, а не перерахунку її розміру, що має місце в спірних правовідносинах. При цьому, вказівка, що застосуванню підлягає розмір заробітної плати саме за 2011-2013 роки, у Законі № 1058-IV відсутня. Отже і ця вимога не підлягає застосуванню як така, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивач наполягає на протиправності обчислення розміру його пенсії із заробітної плати 99,63 грн. під час її первинного призначення. Але, відповідно до наявної в матеріалах справи копії протоколу 366666 від 10.05.2000 розмір пенсії ОСОБА_1 при первинному призначенні пенсії обчислено із середньомісячного заробітку 176,59 грн. та склав 99,63 грн. Тому, це твердження не враховано судом як доказ протиправності дій відповідача, оскільки суперечить матеріалам справи (а.с. 55).

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_1 під час розгляду справи не доведено, що Центральне ОУПФУ нараховує та сплачує йому пенсію в розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 тощо. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 березня 2018 року в справі № 263/12815/17 за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 березня 2018 року в справі № 263/12815/17 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко