Справа № 817/1768/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1640/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Старунського Д.М. ,

за участі секретаря судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі (суддя - Щербаков В.В., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «СОФТ ДРІМ», Приватного підприємства «ВАЙТ ХАУЗ» до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство «Фірма Укрекопласт», ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту 6 наказу,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «ВАЙТ ХАУЗ» 27.06.2018 звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування пункту 6 наказу Міністерства юстиції України від 19.02.2018 №412/15 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та рішень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно» (далі - Наказ №412/15) в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.01.2018 №9373393, №39373119, №39372723, №39372916, №39372553, №39372381, №39372199, №39371974, №39371715, №39371470, №39365808, №39374919, №39374783, №39374643, №39374500, №39374203, №39374329, №39374045, №39373719 та №39373510, прийнятих державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Власенком Володимиром Івановичем.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року у справі №817/1768/18 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, покликаючись на порушення правил підсудності, відтак на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та передати справу для розгляду за належною територіальною підсудністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала про відкриття провадження в даній справі постановлена з порушенням правил підсудності, оскільки в межах даної адміністративної справи позивачем оскаржується не акт індивідуальної дії, який стосується позивача та інших фізичних та юридичних осіб, а «Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (далі - Порядок №1128) в частині норм, що регулюють процедуру повідомлення зацікавлених осіб про розгляд скарги, та відповідність вказаних норм Конституції України. Відтак, з покликанням на положення ч.1 ст.27 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що розглядувана справа повинна вирішуватись окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на м. Київ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Виключна підсудність адміністративних справ встановлена статтею 27 КАС України. Згідно з частиною першою вказаної статті, адміністративні справи з приводу оскарження, зокрема нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

За визначеннями, наведеними в пунктах 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Зміст заявлених позивачем позовних вимог свідчить про те, що предметом спору в даній справі є визнання протиправним та скасування п.6 Наказу №412/15 в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.01.2018 №9373393, №39373119, №39372723, №39372916, №39372553, №39372381, №39372199, №39371974, №39371715, №39371470, №39365808, №39374919, №39374783, №39374643, №39374500, №39374203, №39374329, №39374045, №39373719 та №39373510.

При цьому, із змісту спірного наказу слідує, що він жодним чином не встановлює, не змінює, не припиняє (не скасовує) загальні правила регулювання будь-яких однотипних відносин, не розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Натомість, Наказом №412/5 було задоволено скаргу ОСОБА_1 у сфері державної реєстрації, скасовано реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, скасовано рішення, яким право власності на таке майно було зареєстровано за позивачем, та тимчасово заблоковано доступ державних реєстраторів до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Протоколу №01 загальних зборів засновників (учасників) Приватного підприємства «ВАЙТ ХАУЗ» від 21.01.2018 було прийнято рішення про створення Приватного підприємства «ВАЙТ ХАУЗ». По акту №1 та №2 Приймання-передачі майнового вкладу Засновника до статутного капіталу Приватного підприємства «ВАЙТ ХАУЗ» від 23.01.2018 засновники передали внесок у майновій формі до статутного капіталу даного підприємства земельні ділянки, з приводу яких були вчинені реєстраційні дії державним реєстратором та прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.01.2018 №9373393, №39373119, №39372723, №39372916, №39372553, №39372381, №39372199, №39371974, №39371715, №39371470, №39365808, №39374919, №39374783, №39374643, №39374500, №39374203, №39374329, №39374045, №39373719 та №39373510, які в подальшому скасовані п.6 Наказу №412/5.

Тобто, оскаржений наказ Міністерства юстиції України №412/5 в частині пункту 6 безпосередньо стосується прав та законних інтересів позивача та його дія вичерпується його виконанням, а тому не підпадає під визначення нормативно-правового акту в розумінні КАС України, оскільки за своєю суттю є актом індивідуальної дії.

З огляду на вказане, територіальна підсудність справи щодо оскарження Наказу №412/5 (його окремих положень) повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 25 КАС України, а не статтею 27 КАС України, як на це вказує апелянт.

Матеріалами справи підтверджується, що зареєстрованим місцезнаходженням позивача є місто Рівне, на територію якого поширюється юрисдикція Рівненського окружного адміністративного суду, а тому, враховуючи предмет спору в даній справі та волевиявлення позивача, вирішення даної справи повинно здійснюватися саме Рівненським окружним адміністративним судом.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що підсудність даної справи має визначатися за вибором позивача, а тому суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження не допустив порушення норм процесуального права. Дотримання судом першої інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 05 червня 2018 року у справі №804/1072/18.

Твердження скаржника про те, що в межах даної адміністративної справи позивачем оскаржується саме Порядок №1128, в частині норм, що регулюють процедуру повідомлення зацікавлених осіб про розгляд скарги, та відповідність вказаних норм Конституції України, суд оцінює критичного, оскільки воно є необґрунтованим, безпідставним та спростовуються матеріалами справи.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та передачу даної справи на розгляд до суду за встановленою законом підсудністю.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити, як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 312, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року.