Справа № 530/852/18
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 530/852/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Зеленського В.В.

суддів: Чалого І.С. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 08.10.2018 р. (суддя Дем'янченко С.М., вул. Соборна, 2, м. Зіньків, Зіньківський р-н, Полтавська обл., 38100, повний текст складено 08.10.18 р.) по справі № 530/852/18

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Васіної Катерини Олегівни

про оскарження постанови серії ВР № 033174 від 12 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2018 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Васіної Катерини Олегівни, в якій, з урахуванням уточнення, просив суд:

- визнати дії Поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Васіної Катерини Олегівни щодо складання постанови серії ВР №033174 від 12 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП незаконними;

- визнати постанову серії ВР №033174 від 12 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП протиправною та скасувати її;

- стягнути з Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (36008, м. Полтава, вул. Європейська, 164) на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати відповідно до розрахунку.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 08.10.2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії поліцейського роти №3 батальйону УПН в Полтавській області ДПП капралом поліції Васіною К.О. щодо складання постанови серії ВР № 033174 від 12.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 255 грн 00 коп. за порушення ч.1 ст.122 КУпАП незаконними.

Визнано постанову серії ВР №033174 від 12.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 255 грн за порушення ч.1 ст.122 КУпАП протиправною та скасувати.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ( 36008, м. Полтава, вулиця Європейська 164) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 - 4000 (чотири тисячі ) грн. сплачених судових витрат, за надання професійної правничої допомоги та проведення експертизи.

Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 08.10.2018 р. по адміністративній справі №530/852/18 за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Васіної Катерини Олегівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою позовні вимоги задоволено. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності внаслідок скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ВР № 033174, що винесена поліцейським роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Васіною К.О., водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки 12.06.2018 року ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Peugeot Expert д.н.з. НОМЕР_1 у м. Полтава по провулку М.Вавилова 13/42, порушив вимоги знаку 5.26 "Місце для розвороту" та здійснив поворот ліворуч, чим порушив п.п. 8.4 ПДР України вбачається, що даною постановою, за вищевказане адміністративне правопорушення на водія накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн., що передбачений санкцією цієї статті.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо складання постанови серії ВР №033174 від 12 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП незаконними, а постанову ВР №033174 від 12 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту -КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Колегія суддів зауважує, що підставою для притягнення до відповідальності позивача за ч.1 ст. 122 КУпАП стало, те що позивач, керуючи транспортним засобом Peugeot Expert д.н.з. НОМЕР_1, 12.06.2018 р. у м. Полтава по провулку М.Вавилова 13/42 порушив вимогу знаку 5.26 «Місце для розвороту» та здійснив поворот ліворуч, чим порушив п.п. 8.4 ПДР України.

В підтвердження порушення позивачем вимог ПДР України відповідачем по справі було додано диск з відеозаписом, який міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів зауважує, що порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі по тексту - ПДР України), затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п.1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 8.4 розділу 8 ПДР України встановлені загальні правила щодо поділу дорожніх знаків на відповідні групи.

Згідно п.8.4 ПДР України Дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов'язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об'єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Інформаційно-вказівний дорожній знак 5.26 "Місце для розвороту". Позначає місце для розвороту транспортних засобів. Поворот ліворуч забороняється.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем по справі не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність та обґрунтованість винесення останнім постанови серії ВР № 033174 від 12.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 255 грн. за порушення ч.1 ст.122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1

Крім того, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи міститься висновок №21 судової автотехнічної експертизи по адміністративній справі №530/852/18 складений 18.09.2018 р. На дослідження під час експертного дослідження були надані, зокрема, ухвала Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.06.2018 р. на 1 арк., копія постанови про накладення адміністративного стягнення серії ВР №033174 від 12.06.2018 р. на 1 арк., фотознімки пригоди 3 шт., та компакт - диск 1 шт. з відеозаписом обставин даної пригоди. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що пунктом 8.4 розділу 8 «Регулювання дорожнього руху» Правил дорожнього руху України встановлені загальні правила щодо поділу дорожніх знаків на групи (на сім груп). В підпункті «ґ» пункту 8.4 Правил зазначена група інформаційно - вказівних знаків та їх призначення. При цьому будь - яких конкретних обмежень чи заборон дана норма Правил дорожнього руху України не несе. Підсумовано, що дії водія ОСОБА_1 не можливо оцінити до вимог п.8.4 «ґ» Правил дорожнього руху, тим більше такими, що не відповідали вимогами даного пункту. В даній дорожній ситуації з технічної точки зору і діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п.8.4 «ґ» пункту 8.4 Правил дорожнього руху України не вбачається.

Отже, з урахуванням викладеного, не вбачається можливим встановити чи є в діях позивача по справі порушення вимог п. 8.4 «ґ» розділу 8 «Регулювання дорожнього руху» ПДР України.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова серії ВР № 033174 від 12.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 255 грн. за порушення ч.1 ст.122 КУпАП складена у відношенні ОСОБА_1 була прийнята з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Разом із тим, відповідно до вимог ч.3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оскільки колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувана постанова серії ВР №033174 від 12.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 255 грн. за порушення ч.1 ст.122 КУпАП складена у відношенні ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а тому відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 286 КАС України справа про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП підлягає закриттю.

Щодо позовних вимог про визнання дій Поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Васіної Катерини Олегівни щодо складання постанови серії ВР №033174 від 12 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП незаконними, колегія судів зазначає наступне.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 121, ст.ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст.ст. 124-1-126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що дії зі складання постанови у справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих законодавством. Отже, вказані дії суб'єкта владних повноважень не порушують прав позивача.

Оскільки права позивача порушені, то вони підлягають відновленню у спосіб, яким є скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позов в частині визнання дій відповідача по справі щодо складання постанови серії ВР №033174 від 12 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП незаконними є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо витрат на проведення експертизи та надання професійної правничої допомоги у загальному розмірі 4000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки відповідач по даній справі є посадовою особою Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, колегія суддів зазначає, що судові витрати мають стягуватися з Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Так, відповідно до ч.1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п.п. 1, 3 ч.3 статті 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені витрати на проведення експертизи у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією №087754 та висновком №21 судової автотехнічної експертизи від 18.09.2018 року, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., на підтвердження яких надано квитанцію №34 від 19.09.2018 р. та розрахунок надання правничої правової допомоги адвокатом Школьним В.А. від 19.09.2018 року.

Колегія суддів зазначає, що витрати на проведення експертизи підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, колегія суддів наступне.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи та надані адвокатом послуги.

Колегія суддів зауважує, що в розрахунку надання правничої допомоги адвокатом Школьним В.А. не наведено розрахунок погодинної вартості послуг та не зазначено час, обсяг та тривалість їх надання.

Також, наявний в матеріалах справи платіжний документ у вигляді квитанції від 19.09.2018 р. про сплату 3000,00 грн. не дає можливості з'ясувати, чи пов'язані зазначені витрати з наданням правової допомоги в рамках даної справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що одним із видів надання правової допомоги, зазначений у розрахунку надання правничої допомоги адвокатом Школьним В.А. є участь у судових засіданнях Зіньківського районного суду Полтавської області. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач, а також його представник у судових засіданнях участі не приймали, що підтверджується протоколами судових засідань від 21.09.2018 року та 08.10.2018 року.

Згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Отже, враховуючи те, що наданими до матеріалів справи документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, колегія суддів приходить до висновку, що не підлягають стягненню на користь позивача витрати за надання професійної правничої допомоги.

Згідно з ч.6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 286, 310, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 08.10.2018 по справі №530/852/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ВР №033174 від 12.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу у сумі 255 грн. 00 коп. за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП складену у відношенні ОСОБА_1.

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (36008, м. Полтава, вулиця Європейська 164) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. сплачених судових витрат за проведення автотехнічної експертизи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Зеленський
Судді І.С. Чалий З.О. Кононенко