Справа № 803/899/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/661/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.08.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Денисюк Р.С.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15 год. 02 хв. 06.08.2018р. м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 13.08.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

17.05.2018р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача Луцьку міську раду вчинити дію по дотриманні законності щодо самовільно влаштованої вул.Застав'я у прибережній зоні річки Омелянівка та ліквідувати самовільно влаштований проїзд з вул.Застав'я на вул.Боровиковського в м.Луцьку шляхом припинення його використання; судові витрати покласти на відповідача (а.с.16-17).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.08.2018р. у задоволенні заявленого позову відмовлено за безпідставністю (а.с.208-211).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_2, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в цілому призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.215-218).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем надано 26.01.2018р. необ'єктивну відповідь, в якій є відсутньою інформація про шляхи припинення використання самовільно влаштованого проїзду з вул.Застав'я на вул.Боровиковського в м.Луцьку. У відповідача є відсутньою технічна документація на вказаний проїзд, останній помилково запроектовано в забороненій прибережній зоні річки Омелянівка, через що апелянтом доведено в суді відсутність вжиття відповідних заходів на звернення позивача. Оскільки будь-яких заходів для припинення чи ліквідації вказаних порушень відповідачем у відповіді не наведено, тому останнім допущено протиправну бездіяльність.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, 02.12.2015р. та 25.01.2016р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулися до Луцького міського голови із заявами, в яких просили надати відповідь про те, коли буде ліквідоване та припинене порушення земельного законодавства з приводу самовільно побудованої дороги по вул.Застав'я та коли буде відновлена земельна ділянка вздовж р.Омелянівка до їх попереднього стану та по проїзду частини вул.Боровиковського між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.4, 5).

Листами № Л-947/3-090 від 18.12.2015р. та № Л-384-090 від 12.02.2016р. за підписом першого заступника Луцького міського голови ОСОБА_7 на вказані звернення надано відповідь та зазначено, що відповідно до погодженої містобудівної документації (генерального плану м.Луцька, затвердженого рішенням міської ради № 42/1 від 24.06.2009р. та плану зонування території м.Луцька, затв. рішенням міської ради № 71/12 від 25.02.2015р.), дана земельна ділянка знаходиться в зоні садибної забудови. Вулиця Застав'я та проїзд між будинками ОСОБА_5 та ОСОБА_8 необхідні для обслуговування індивідуальних житлових будинків даного району. Проект вул.Застав'я розроблявся та погоджувався у 90-х роках минулого століття, інформація про який не збережена у виконавчих органах міської ради (а.с.32, 40).

Також зазначено, що судами різних інстанцій розглядалося питання щодо законності проекту благоустрою на вул.Застав'я в м.Луцьку, а судовими рішеннями, які набрали законної сили, в задоволенні позовних вимог про визнання проекту благоустрою на зазначеній вулиці нікчемним відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017р., постанову Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 20.09.2016р. скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_5 задоволено, визнано протиправною бездіяльність Луцького міського голови Романюка М.Я. щодо розгляду звернень від 02.12.2015р. та 25.01.2016р. та зобов'язано останнього розглянути звернення ОСОБА_2, ОСОБА_5 від 02.12.2015р. та 25.01.2016р. відповідно до вимог чинного законодавства і за результатами надати мотивовану відповідь за особистим підписом.

26.12.2017р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 повторно звернулися із заявою до секретаря міської ради, виконувача повноважень Луцького міського голови Пустовіта Г.О., з проханням повторно розглянути їх заяви від 02.12.2015р. та 25.01.2016р., надати мотивовану відповідь за особистим підписом; прийняти рішення щодо стягнення з бюджетних асигнувань Луцької міської ради на їх користь судових витрат в сумі 1157 грн. 52 коп. (а.с.29).

Юридичний департамент Луцької міської ради звернувся до заступника міського голови із листом № 3-12/7 від 04.01.2018р. про внесення звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 № Л-384/4-240 від 26.12.2017р. на розгляд постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян (а.с.27-28).

Відповідно до протоколу засідання постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян Виконавчого комітету Луцької міської ради № 1 від 09.01.2018р. вирішено повторно розглянути заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 02.12.2015р. та 25.01.2016р. відповідно до вимог чинного законодавства та підготувати узагальнену відповідь авторам звернення (а.с.25-26).

Листом № Л-384/4-240 від 26.01.2018р. «Про повторний розгляд заяв» за підписом секретаря Луцької міської ради Пустовіта Г.О. повідомлено, що згідно Генерального плану міста Луцька, затв. рішенням міської ради № 42/1 від 24.06.2009р., передбачений проїзд між вулицями Застав'я та Боровиковського. Вулиця Застав'я та даний проїзд необхідні для обслуговування індивідуальних житлових будинків даного району. Відповідно до Плану зонування території м.Луцька, затв. рішенням міської ради № 71/13 від 25.02.2015р., у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у томі числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, тощо. Об'єкти, що знаходяться в прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають установленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Влаштування проїзду між вулицями Застав'я та Боровиковського не суперечить містобудівній документації на місцевому рівні.

Щодо сплати судових витрат повідомлено, що заявники мають право звернутися для примусового виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби в порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (а.с.6).

Під час розгляду справи вжитими процесуальними заходами судом першої інстанції з огляду на спосіб формулювання та зміст позовних вимог уточнено предмет заявленого позову. За висновком суду розглядуваний спір витікає із неналежного розгляду звернення громадян від 26.12.2017р., через що позивач просив суд зобов'язати Луцьку міську раду вчинити дії по дотриманню законності щодо самовільно влаштованої вул.Застав'я в прибережній зоні р.Омелянівка та ліквідувати самовільно влаштований проїзд з вул.Застав'я на вул.Боровиковського в м.Луцьку шляхом припинення його використання.

В частині вирішення розглядуваного позову в аспекті правовідносин щодо розгляду звернення позивача колегія суддів зазначає наступне.

Згідно приписів ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України їхнього конституційного права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч.1 ст.1 цього Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частинами 1 - 7 статті 5 вказаного Закону визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.7 наведеного Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Як вбачається із змісту ст.19 наведеного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів (ч.1 ст.20 цього Закону).

Із місту заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 02.12.2015р. та 25.01.2016р., адресованих голові Луцької міської ради, слідує, що останні просили надати відповідь, коли буде ліквідоване та припинене порушення земельного законодавства з приводу самовільно побудованої дороги по вул.Застав'я, та, коли буде відновлена земельна ділянка вздовж р.Омелянівка до їх попереднього стану та по проїзду частини вул.Боровиковського між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_12

На ці звернення було надано відповіді листами № Л-947/3-090 від 18.12.2015р. та № Л-384-090 від 12.02.2016р. за підписом першого заступника Луцького міського голови ОСОБА_7, де вказано, що відповідно до плану зонування території м.Луцька не заборонено влаштування проїзду між вулицями Застав'я та Боровиковського та судами різних інстанцій розглядалося питання щодо законності проекту благоустрою на вулиці Застав'я в м.Луцьку. Судовими рішеннями, які набрали законної сили, в задоволенні позовних вимог про визнання проекту благоустрою на зазначеній вулиці нікчемним відмовлено.

Рішенням суду зобов'язано відповідача розглянути вказані звернення у відповідності до вимог чинного законодавства та надати мотивовану відповідь.

26.12.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повторно розглянути його заяви від 02.12.2015р. та 25.01.2016р. і надати мотивовану відповідь.

Листом № Л-384/4-240 від 26.01.2018р. позивачу було надано відповідь на питання, які містяться в заяві від 26.12.2017р. та його попередніх заявах від 02.12.2015р., 25.01.2016р., а також повідомлено про те, що влаштування проїзду між вулицями Застав'я та Боровиковського не суперечить містобудівній документації на місцевому рівні.

Із змісту визначених у заявах від 02.12.2015р., 25.01.2016р. та 26.12.2017р. питань та відповідей на ці питання, підготовлені відповідачем 26.01.2018р., убачається, що відповідачем звернення у повному обсязі розглянуто, за результатами розгляду надано письмову мотивовану відповідь на нього, відповідь на звернення є вичерпною, надана уповноваженою на те особою та підготовлена у визначені законом строки.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем в межах своєї компетенції у повному обсязі та у відповідності до норм чинного законодавства підготовлено письмову відповідь на заяву позивача від 26.12.2017р.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач суб'єктивно не погоджується із змістом наданих відповідей. Разом з тим, суб'єктивне сприйняття і трактування позивачем відповіді на його звернення та погодження чи непогодження з відповіддю відповідача не може свідчити про неповний чи необ'єктивний розгляд його заяви, якщо її вирішення здійснено у відповідності до норм чинного законодавства.

Також преамбулою Закону України «Про звернення громадян» визначено сфери застосування та питання, які цим Законом регламентуються.

В межах своїх повноважень Луцькою міською радою позивачу надано відповідь на його звернення щодо влаштування проїзду з вул.Боровиковського до вул.Застав'я.

Отже, відповідачем в межах своїх повноважень у повному обсязі та у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» розглянуто звернення позивача від 26.12.2017р. та надано письмову відповідь на нього, а тому ним не було допущено протиправних дій чи бездіяльності при його вирішенні.

В частині допущення відповідачем бездіяльності колегія суддів враховує, що як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Оскільки відповідач своєчасно відреагував на звернення позивача, надав докази оформлення та скерування позивачу відповіді на його звернення, тому будь-якої бездіяльності останнім не допущено.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів звертає увагу на таке.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії також не підлягають задоволенню, оскільки підставою для зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії є встановлення протиправності його дій чи допущеної протиправної бездіяльності.

Зважаючи на те, що суд не встановив протиправної бездіяльності чи неправомірних дій відповідача, то і в задоволенні позову про зобов'язання вчинити дії слід відмовити.

У своїй відповіді на заяву позивача Луцька міська рада чітко зазначила, що влаштування проїзду на названих вулицях відповідає нормам чинного законодавства та здійснено правомірно.

В розглядуваному випадку предметом спірних правовідносин є дотримання відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернень позивача, яким суд надав правову оцінку.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії по дотриманню законності щодо самовільно влаштованої вул.Застав'я в прибережній зоні р.Омелянівка та ліквідувати самовільно влаштований проїзд з вул.Застав'я на вул.Боровиковського в м.Луцьку шляхом припинення його використання не підлягають задоволенню, оскільки питання самовільного влаштування дороги є питаннями, які не можуть вирішуватися під час справи щодо розгляду звернення та виходять за межі предмету спірних правовідносин.

На думку суду, встановлення обставин самовільного влаштування проїзду, його ліквідації, припинення його використання та відповідно яким чином при цьому порушено права позивача повинні встановлюватися у встановлений законодавством спосіб та вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні положення містяться також в ст.12 Закону України «Про звернення громадян», в якій зазначено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».

Таким чином, оцінюючи в сукупності викладене, суд дійшов вірного висновку про правомірність дій відповідача стосовно надання відповіді на запит позивача, оскільки у вказаній відповіді відповідач надав повну інформацію стосовно питань, порушених у зверненні.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів зазначає, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_2

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.08.2018р. в адміністративній справі № 803/899/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 14.11.2018р.