Справа № 826/11185/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 листопада 2018 року № 826/11185/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною діяльність відповідача щодо неповноти перерахунку пенсії позивачу, допущення грубих порушень вимог ст. ст. 17, 21, 22 та 58 Конституції України та ст. ст. 43, 51 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії відповідно до вимог Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у повному обсязі;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання відповідача подати у десятиденний строк з часу набрання законної сили звіту про виконання рішення суду стосовно позову ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при перерахунку пенсії позивачу не враховано всі складові грошового забезпечення, неправомірно зменшено з 90% до 70% відсоток грошового забезпечення, що обмежує права та свободи позивача. Тобто, дії відповідача є протиправними, а порушені права позивача підлягають відновленню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою зобов'язано відповідача надати суду, протягом 15-ти днів з дня отримання ухвали суду, відзив на позовну заяву та всі письмові докази, наявні у відповідача разом з доказами направлення позивачу відзиву з додатками. Роз'яснено відповідачу, що, у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справу буде вирішено за наявними матеріалами.

20 серпня 2018 року позивачем подано доповнення до позовної заяви, з якого вбачається, що позивачем змінено прохальну частину адміністративного позову. Тобто, за змістом доповнення до позовної заяви є зміною предмету позову, з приводу чого суд зазначає наступне.

Положеннями ст.44 КАС України визначено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов'язки.

Учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Учасники справи зобов'язані, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно ч.1, 7 ст.47 КАС України крім прав та обов'язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

За вказаних обставин у зв'язку з відсутністю у матеріалах справи доказів направлення доповнення до позовної заяви відповідачу судом не приймається доповнення до позовної заяви, якими позивач змінює предмет позову.

29 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, з якого вбачається, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки при перерахунку пенсії позивачу відповідач керувався виключно вимогами діючого на момент перерахунку законодавства.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, полковник податкової міліції, працював на посаді заступника директора Департаменту персоналу ДПА України.

Наказом від 31 жовтня 2005 року №2030-о Державної податкової адміністрації згідно з положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» позивача звільнено з займаної посади та з органів податкової міліції у відставку за п.65 пп. «а» (за віком) з 31 жовтня 2005 року. Вислуга років на 31 жовтня 2005 року склала: у календарному обчисленні - 33 роки 01 місяць 18 днів; у пільговому обчисленні - 35 років 09 місяців 03 дні.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 23 листопада 2006 року №1474-о внесено зміни до наказу від 31 жовтня 2005 року №2030-о, виклавши 3 абзац у наступній редакції: «вислуга на 31 жовтня 2005 року складає у календарному обчисленні - 33 роки, 01 місяць, 18 днів; у пільговому обчисленні - 39 років 01 місяць 15 днів».

З 01 листопада 2005 року позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві. Пенсію позивачу призначено з 01 листопада 2005 року, розмір якої розраховано із сум грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років (40%), робота з таємними виробами, носіями, док. 15%; надбавка за високі досягнення або виконання особливо важливої роботи 95%; премія 48,81% - всього 90% грошового забезпечення (а.с.33).

З 01 січня 2018 року позивачу здійснено перерахунок пенсії, яка згідно розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі N/А 2817 для ОСОБА_1 складається із сум грошового забезпечення: посадовий оклад 9300,00 грн.; оклад за військове звання 1480,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 50% 5390,00 грн.; премія - всього 16170,00 грн.; основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення (вислуга років 35) у розмірі 11319,00 грн. Підсумок пенсії (з надбавками) - 11319,00 грн. з урахуванням підвищення 816,37 грн. (50% від 1632,74 грн.) - 10502,63 грн. Згідно постанови КМУ 103 від 21 лютого 2018 року підвищення складає 1632,74 грн., з яких виплачується: з 01 січня 2018 по 31 грудня 2018 року щомісячно 50% від підвищення - 816,37 грн.; з 01 січня 2019 по 31 грудня 2019 року щомісячно 75% від підвищення - 1224,56 грн.; з 01 січня 2020 - 100% від підвищення - 1632,74 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу з 01 січня 2018 року перераховано пенсію, виходячи з цього розрахунку згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі по тексту - постанова №103).

Не погоджуючись із здійсненим перерахунком, позивач звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві зі заявою про перерахунок пенсії з урахуванням 90% від суми грошового забезпечення.

Листом від 02 липня 2018 року №30786/02 позивача повідомлено, що позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року на підставі наданої уповноваженим органом довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 березня 2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу, як визначено вказаною постановою. При проведенні перерахунку пенсії відповідно до постанови №103 розмір пенсії обчислювався, виходячи з 70% сум грошового забезпечення за посадою позивача відповідно до редакції Закону, чинної на дату, з якої проводився перерахунок пенсії.

Не погоджуючись з перерахуванням пенсійних виплат, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в межах заявленої позовної вимоги, суд виходить з наступного.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі по тексту - Закон) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до положень ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії), максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2 - 95 процентів.

Позивачу з 01 листопада 2005 року призначено пенсію за вислугу років у розмірі 90 % грошового забезпечення.

Пунктом 8 розділу II Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-17), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, та пунктом 23 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 1 травня 2014 року, до частини статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було внесено зміни та цифри « 90» замінено цифрами « 80» та цифри «80» замінено цифрами « 70» відповідно.

Тобто, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії у відсотковому відношенні відбулася вже після призначення позивачу пенсії.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Згідно положень ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі №175/1665/17(2-а/175/41/17) адміністративне провадження №К/9901/9550/18.

Таким чином, зміна максимального розміру пенсії, що відбулася у ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» після призначення пенсії позивачу, не є підставою для зменшення розміру призначеної позивачу пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку з 01 січня 2018 року.

Внесені Законами №3668-17 та №1166-VII зміни до частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80% та 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при призначенні нових пенсій.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що при перерахунку пенсії за рішенням суду відповідач повинен був застосувати норми частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90% від розміру грошового забезпечення, яке враховано при обчисленні пенсії.

Частиною 3 статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» також не передбачено зменшення встановленого на момент призначення пенсії відсотку основного розміру пенсії у разі проведення її перерахунку.

Отже, оскільки перерахунок пенсії позивачу пов'язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 березня 2018 року у справі №564/2288/16-а (№К/9901/23573/18).

Відповідно до ч.4 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Так, пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, прначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв'язку із підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно з Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови №103 зобов'язано перерахувати пенсії, призначені згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно з Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі N/А 2817 для ОСОБА_1, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача відповідно до постанови №103 у розмірі 70% грошового забезпечення та складається із сум грошового забезпечення: посадовий оклад 9300,00 грн.; оклад за військове звання 1480,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 50% у сумі 5390,00 грн.

Аналізуючи встановлені у справі обставини та враховуючи положення норм законодавства у їх сукупності, суд дійшов висновку, що положення статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими встановлено розмір пенсії, виходячи з 70% від грошового забезпечення, можуть застосовуватись лише до правовідносин, які виникли після набрання ними чинності, та стосуються питань саме призначення пенсії, а не її перерахунку. Адже до останнього застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави встановлені саме щодо перерахунку пенсії.

Проте, всупереч наведеному, при здійснені перерахунку пенсії позивача, відповідач безпідставно керувався положеннями Постанови Кабінету Міністрів України №103, та застосував норми, які регулюють питання призначення пенсії, а не її перерахунку.

Окремо суд акцентує увагу відповідача на тому, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90%, а потім 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії.

Відтак, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 24 квітня 2018 року справа №686/12623/17 (провадження №К/9901/849/17).

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року та зменшення відсотку основного розміру пенсії з 90 % на 70% при проведені перерахунку пенсії позивача на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103.

Водночас, суд зазначає, що з наданої позивачу відповіді від 02 липня 2018 року №30786/02 вбачається, що «відповідно до постанови управлінням здійснено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року на підставі наданої уповноваженим органом довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 березня 2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу, як визначено вказаною постановою». Тобто, перерахунок пенсії позивача здійснювались на підставі довідки про розмір грошового забезпечення з 01 січня 2018 року.

Отже, судом відхиляються підстави, викладені в адміністративному позові в частині невключення до сум грошового забезпечення всіх складових грошового забезпечення, що були встановлені під час проходження служби відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років, з огляду на те, що, по-перше, перерахунок пенсії, здійснюється виключно на підставі довідки, виданої державним органом, з якого особа була звільнена зі служби, а питання невключення даних сум до такої довідки не є предметом даного спору, по-друге, обмеження виплати пенсії строком чи граничним розміром на час розгляду даної справи не порушені, оскільки перерахунок пенсії та її виплата не проведені.

Більш того, суд зазначає, що у заяві від 08 червня 2018 року позивач просив відповідача здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням 90% від суми грошового забезпечення та просив провести індексацію призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про індксацію грошових доходів населення», проте у такій заяві, позивач не просив відповідача включити до сум грошового забезпечення надбавки, що були встановлені під час проходження служби відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років.

З огляду на те, що судом встановлено порушення прав позивача, а обраний ним неправильний спосіб захисту не може бути підставою для відмови у судовому захисті, суд, для належного захисту порушених прав позивача вважає за можливим позовні вимоги про визнання протиправною діяльності відповідача щодо неповноти перерахунку пенсії позивачу, допущення грубих порушень вимог ст. ст. 17, 21, 22 та 58 Конституції України та ст. ст. 43, 51 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» задовольнити шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ у м. Києві щодо зменшення позивачу відсотку грошового забезпечення з 90% до 70% при перерахунку пенсії; позовну вимогу зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії відповідно до вимог Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у повному обсязі суд вважає можливим задовольнити у спосіб зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень суд може під час ухвалення рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов'язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, а тому, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що позивачем частково доведено правомірність пред'явленого позову, а відповідачем не спростовані доводи позовної заяви у цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 242, 243, 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (03040, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) щодо зменшення ОСОБА_1 (03040, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) відсотку грошового забезпечення з 90% до 70% при перерахунку пенсії.

3. Зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) провести ОСОБА_1 (03040, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова