Справа № 806/1745/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Житомир справа № 806/1745/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі: судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії із заниженням пенсійного віку,

встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області і скасувати рішення (лист - повідомлення) про відмову у призначенні їй пенсії із зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати Бердичівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату їй пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дати подання заяви (14.12.2017).

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог указувала, що з 1984 року по 1995 рік проживала і працювала в селі Серби Ємільчинського району Житомирської області Житомирської області, яке було віднесено до 4 категорії - зони посиленого радіологічного контролю. 30.10.1992 Ємільчинською районною державною адміністрацією їй було видано посвідчення 4 категорії громадянина (громадянки), який постійно проживає в зоні посиленого радіоактивного контролю. У грудні 2017 року вона звернулася до Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про нарахування та виплату їй пенсії за віком, оскільки особам, які працювали або постійно проживали на територіях радіоактивного забруднення пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має право на зменшення пенсійного віку на 5 років. Утім, відповідач листом від 19.12.2017 відмовив їй у призначенні пенсії, оскільки посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи видане районною радою, а не державною адміністрацією областей. Зважаючи на те, що на даний час можливості отримати посвідчення встановленого зразка та отримати статус особи, яка є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи у ОСОБА_1 не має, але залишається дійсним факт її проживання в радіоактивній зоні, позивач вважає, що її право на призначення пенсії, передбаченої ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є порушеним і підлягає захисту в судовому порядку.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Бердичівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області подано до суду клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Житомирську обласну державну адміністрацію та відзив на адміністративний позов.

У відзиві відповідач просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю за безпідставністю заявлених у позовній заяві вимог. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач указував, що позивач під час звернення до об`єднаного управління за призначенням пенсії із зменшенням пенсійного віку на умовах, встановлених статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не надала посвідчення встановленого зразка, яке підтверджує її статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи. У зв`язку з цим відповідач стверджував, що рішення № 7 від 19.12.2017 про відмову у призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 на підставі документів, наявних у матеріалах пенсійної справи, винесено в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України.

Позивач подала до суду заяву, в якій щодо клопотання Бердичівського ОУПФ про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог заперечила. Також позивачем подано відповідь на відзив. У відповіді позивач відхилає міркування відповідача у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованість. При цьому зазначає, що її посвідчення є чинним, воно не було визнано недійсним та не скасовано у визначеному Законом порядку, а тому просила задовольнити її позов повністю.

Судом, без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 30.05.2018, якою клопотання представника відповідача залишено без задоволення.

В судовому засіданні оголошено перерву до 13.06.2018, у зв`язку з необхідністю надання додаткових доказів у справі.

Позивач прибула до суду, подала клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача з`явилася до суду, подала клопотання про розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Також подала до суду, витребувані у попередньому судовому засіданні документи.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 11 січня 2017 року позивачу виповнилося 53 роки.

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зі зниженням пенсійного віку на 5 років як потерпілій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішенням заступника начальника Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.12.2017 № 1231/03-5 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах, згідно п. 2 ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 19.12.2017 № 1232/03-5.

Зі змісту рішення та листа слідує, що підставою для відмови в призначенні пенсії позивачу слугувало те, що посвідчення 4 категорії (серії НОМЕР_1 від 30.10.1992 видане Ємільчинською районною радою) не відповідає вимогам чинного законодавства. Одночасно вказано, що відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. N 501, видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи проводиться державними адміністраціями областей за поданням районних державних адміністрацій (місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання).

Позивач, вважаючи, що Бердичівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно відмовило їй у призначенні пенсії, чим порушило її права та законні інтереси, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом ураховано наступне.

Згідно зі п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Основного Закону визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними віку, передбаченого у цій статті.

У статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) закріплено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, далі - Закон № 796-XII) визначено, що цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені у статті 55 Закону № 796-XII.

Так, абзацом першим частини першої вказаної статті Закону № 796-XII визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В силу приписів пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років зменшення пенсійного віку відбувається на 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, є факт постійного проживання або роботи на територіях радіоактивного забруднення впродовж обумовленого у вказаному Законі періоду часу.

Згідно зі ч. 3 ст. 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до положень статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Приписами пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема:

- документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року N 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням статті 55 Закону № 796-XII для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

У частині третій статті 65 Закону № 796-XII закріплено, що посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до відповідача із відповідною заявою про призначення пільгової пенсії, надала посвідчення громадянки, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 , видане 30.10.1992 Ємільчинською районною державною адміністрацією.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області № 6669 від 01.12.2017, позивач дійсно з 26.04.1986 по 21.02.1996 постійно проживала та була зареєстрована в селі Серби Ємільчинського району Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) Чорнобильської катастрофи, згідно погосподарської книги № 1, особового рахунку № 24.

Із довідок Відділу освіти Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області від 29.11.2017 № 39 та № 40 слідує, що ОСОБА_1 упродовж 1988-1995 років працювала в Сербівській середній школі.

Отже, позивач станом на 1 січня 1993 року проживала та працювала в зоні посиленого радіоекологічного контролю більше чотирьох років.

Наведене відповідачем під сумнів не ставилося, належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії не оспорюється, проте, заперечуючи право позивача на пільгову пенсію відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII, відповідач указує лише на те, що посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) видано Ємільчинською районною державною адміністрацією, а не обласною державною адміністрацією, як вимагає Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. N 501.

Відповідно до частини 5 статті 65 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (у редакції, чинній на момент видачі посвідчення позивачу), видача посвідчень та нагрудних знаків провадиться міністерствами та іншими центральними органами державного управління, виконавчими комітетами міських, районних Рад народних депутатів за списками, затвердженими Радою Міністрів Кримської АРСР, виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пункті 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. N 501 (у редакції, чинній на момент видачі посвідчення позивачу) було визначено, що видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

В силу приписів 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться державними адміністраціями областей.

Разом з цим, слід відмітити, що Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» статтю 2 (визначення категорії зон радіоактивних забруднених територій) та статтю 23 (компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4) цього Закону виключено.

Таким чином, населений пункт, у якому проживав і проживає позивач з моменту прийняття названого закону, втратив правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У зв`язку з виключенням обумовленої території проживання позивача із переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач позбавлений можливості отримати посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до існуючого порядку.

Отже, позивач фізично позбавлена можливості виправити виявлений відповідачем недолік у виданому їй посвідченні.

Втім, на думку суду, неможливість отримання позивачем відповідного посвідчення не може бути підставою для позбавлення її права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За наведених обставин, а також ураховуючи те, що посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, суд приходить до висновку, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в подібних правовідносинах, в постановах від 06 лютого 2018 року (справа № 287/50/17), від 13 червня 2018 року (справа № 287/96/17-а) та від 24 липня 2018 року (справа №287/45/17-а).

Беручи до уваги викладене та те, що подані позивачем документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, а інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії відповідачем не наведено, суд приходить до висновку, що на час звернення до Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позивач набула права на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок постійного проживання (роботи) в зоні радіоекологічного контролю не менше 4 років станом на 1 січня 1993 року.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини, суд визнає протиправним і скасовує рішення Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.12.2017 № 1231/03-5 про відмову в призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 .

Щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії, то суд ураховує наступне.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 5 статті 45 згаданого Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З огляду на те, що із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного органу 14.12.2017, то саме з цієї дати її права підлягають відновленню, шляхом зобов`язання відповідача розглянути подану ОСОБА_1 заяву про призначення їй пенсії та додані до неї документи та прийняти відповідне рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, згідно із ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому суд наголошує, що нарахування та виплата пенсії до прийняття рішення про призначення позивачу пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є неможливою.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до положення статті 139 КАС України, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 704,80 грн сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Л.Карастоянової, 29, м. Бердичів, Житомирська область,13312, ) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 19 грудня 2017 року.

Зобов`язати Бердичівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Л.Карастоянової, 29, м. Бердичів, Житомирська область,13312, ) повторно розглянути подану ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заяву про призначення пенсії від 14.12.2017 та прийняти відповідне рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 14.12.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Л.Карастоянової, 29, м. Бердичів, Житомирська область,13312, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 704,80 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко