Справа № 826/16003/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 листопада 2018 року місто Київ №826/16003/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., ознайомившись із позовною заявою

за позовомОСОБА_1
доДержавної фіскальної служби України
пропоновлення на роботі
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов'язки Голови Державної фіскальної служби України від 30.05.2018 №886-0 про звільнення ОСОБА_1 із посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві;

- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30.05.2018 і по день фактичного поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України і надано позивачу час для обґрунтування строків звернення з даним позовом із зазначенням інших мотивованих підстав, оскільки доводи позивача, зазначені в позовній заяві як обгрунтування причин пропуску строку звернення до суду із відповідним позовом, визнано судом неповажними.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2018 надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Так, в обґрунтування строків звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів позивач посилається на те, що влітку 2018 року він періодично знаходився на відпочинку за межами міста Києва та за межами України вцілому, при цьому, обізнаність позивача зі строками звернення до суду та з моментом його звільнення, останнім не заперечуються.

Розглянувши клопотання позивача на усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини п'ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з приписами частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено з роботи в Державній податковій інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві наказом від 30.05.2018 №886-0.

В подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018 №826/9208/18 первинну позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачеві, у зв'язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

При цьому, суд зазначає, що звернувшись до суду з адміністративним позовом, позивач повинен усвідомлювати можливість настання певних наслідків, необхідність бути на зв'язку з метою вчасного та повного виконання покладених на нього Кодексом адміністративного судочинства України обов'язків.

Разом з тим, позивач посилається на неотримання повідомлень суду, про залишення позовної заяви в адміністративній справі №826/9208/18 без руху, через те, що останній перебував закордоном та на відпочинку за межами Києва.

Зазначене дає суд підстави вважати, що позивач нехтував своїми обов'язками з метою затягування адміністративного процесу та вирішення справи по суті та не проявляв зацікавленості щодо руху адміністративного провадження у справі №826/9208/18 за його позовом.

При цьому, в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2018 судом було звернуто увагу позивача, що ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2018 №826/9208/18 було також розміщено в Єдиному реєстрі судових рішень.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Що стосується важливості дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу позивача на наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючі пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов'язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов'язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб'єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Необхідно зазначити, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відтак, беручи до уваги наведене вище, проаналізувавши доводи позивача щодо причин пропуску строку звернення до суду у справах проходження публічної служби, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів в підтвердження поважності пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом, крім того, вбачається нехтування позивачем своїми обов'язками з метою навмисного затягування розгляду адміністративної справи предметом якої є поновлення позивача на роботі та, зокрема, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо вказані особою підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Так, керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд має право визнати причини пропуску строку звернення до суду не поважними та повернути позовну заяву.

Згідно частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву ОСОБА_1.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати позивачу разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

3. Довести до відома позивача, що у відповідності до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.