Справа № 159/3663/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/906/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги поліцейського роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кроля Юрія Івановича, ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року у справі № 159/3663/18 (рішення ухвалено в м.Ковелі, у складі головуючого судді Восковської О.А.) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кроля Юрія Івановича про визнання дій протиправними та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 25.07.2018 звернувся в суд із адміністративним позовом до поліцейського роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кроля Юрія Івановича, в якому просив визнати протиправними дії поліцейського роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кроля Юрія Івановича щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та скасувати постанову серії ВР №218283 від 21 липня 2018 року, згідно з якою на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує на відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КУпАП, та на порушення відповідачем норм закону при винесенні оскаржуваної постанови.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №218183 від 21.07.2018, винесену поліцейським роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Кроль Юрія Івановича про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч. 1 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень скасовано. Звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч. 1 КУпАП, в зв'язку із малозначністю вчиненого адмінправопорушення та обмежившись щодо нього усним зауваженням. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч. 1 КУпАП, - закрито. У решті позову - відмовити.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції поліцейський роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кріль Юрій Іванович, ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі поліцейський роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кріль Юрій Іванович просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що застосування судом норми ст. 22 КУпАП до даного вчиненого адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП є неправильним та необгрунтованим. Вказує, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що жодних доказів винуватості у «інкримінованому» йому правопорушенні відповідач не надав, при винесенні постанови та накладенні адміністративного стягнення керувався лише необгрунтованими припущеннями, а відтак його дії напряму суперечать нормам ст. 19 Конституції України, КУпАП та вимогам інших нормативно-правових актів, що регулюють дану сферу суспільних відносин, а тому є протиправними.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В силу приписів ст. 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга поліцейського роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кроля Юрія Івановича підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню повністю, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 21 липня 2018 року поліцейським роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кролем Юрієм Івановичем винесено постанову серії ВР №218183, якою на позивача ОСОБА_2 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З даної постанови видно, що позивач ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Рено» д/н «НОМЕР_1» 21 липня 2018 року о 11.40 годині в м.Ковелі по вул.Брестській, здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п.п.8.4в ПДР України.

Вважаючи оскаржувану постанову незаконною та винесеною з порушенням норм процесуального права позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 1 КУпАП дійсно мало місце, та, зважаючи на дійсні обставини, вина позивача у його вчиненні є повністю доведена.

Разом з тим, враховуючи ту обставину, що позивач вперше притягується до адміністративної відповідальності та будь - якої шкоди суспільним інтересам чи правам або інтересам інших осіб таким правопорушенням не заподіяно, що є підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності в зв'язку з малозначністю вчиненого адмінправопоршення, - відповідно до ст. 22 КУпАП.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Розділом 33 ПДР, зокрема у підрозділі 3 закріплено такий заборонний дорожній знак, як знак 3.34 «Зупинку заборонено».

За змістом пп. «в» п.8.4 розділу 8 ПДР дорожні знаки поділяються на такі групи, як заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

В межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

У відповідності до п.1.10 ПДР зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно ч. 1 ст. 122 КпАП України порушення вимог дорожніх знаків, зокрема, зупинки, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Разом з тим, правила дорожнього руху передбачають і дії водія в разі вимушеної зупинки.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно викладених доводів позивача і в позовній заяві, і в апеляційній скарзі колегія суддів встановила, що останній під'їжджаючи до станції шиномонтажу, помітив, що зі стоянки, яка розташована на території станції, виїжджає автомобіль, і тому вирішив дати можливість виїхати цьому транспортному засобу, а самому заїхати на стоянку на його місце. Для цього, увімкнувши лівий покажчик повороту та переконавшись у відсутності зустрічних транспортних засобів, перетнув у дозволеному місці смугу зустрічного руху та під'їхав до заїзду на станцію шиномонтажу чекаючи поки зі стоянки на дорогу виїде вказаний автомобіль, при цьому, лівий показчик повороту та запалювання керованого ним автомобіля він не вимикав, тобто зупинки як такої його транспортного засобу не було.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

З нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу інкримінується адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП, яке позивач не визнав. При цьому, здійснений відеозапис розпочинається лише після зупинки транспортного засобу позивача, а адміністративне правопорушення, яке ставиться позивачу у вину, таким не зафіксовано. Даним відеозаписом факт зупинки транспортного засобу позивачем (водієм) не підтверджується, як і визнання своєї вини у вчинені адміністративного правопорушення.

Інших належних та допустимих доказів, які б стверджували факт порушення позивачем ПДР, що спростовувало б твердження позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідач не надав.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що у інспектора поліції не було належних правових підстав для притягнення позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, а отже оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Кодексом України про адміністративні правопорушення, зокрема статтею ст. 22 КУпАП, передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавцем надано право звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням саме органу (посадовій особі), уповноваженому вирішувати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку таким органом виступає Управління патрульної поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на наведене, суд вправі змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проте, суд не вправі звільнити особу від адміністративної відповідальності, тим самим підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством, на що суд першої інстанції не звернув увагу та звільнив позивача від адміністративної відповідальності.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що заявлені вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП фактично охоплюються вимогами про скасування оскаржуваної постанови, а тому додаткового вирішення не потребують, через що в цій частині заявлений позов задоволенню не підлягає. Таким чином, заявлений позов в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.07.2018 Серія ВР №218183, є підставним та обґрунтованим, оскільки факт скоєння позивачем правопорушення не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи; решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищевказаних обставин та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу поліцейського роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кроля Юрія Івановича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року у справі № 159/3663/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ВР №218283 від 21 липня 2018 року, винесену поліцейським роти №3 батальйону УПП у Волинській області Кролем Юрієм Івановичем, якою на позивача ОСОБА_2 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук