Справа № 826/11081/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2018 року № 826/11081/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Укрінвестбуд»

про визнання протиправною та скасування декларації,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 (04053, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36, ) (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Укрінвестбуд» (01024, місто Київ, вулиця Банкова. 3, ) (далі - третя особа) та просить суд:

Визнати протиправною та скасувати декларацію про початок будівельних робіт Києва від 09 червня 2017 року за № КВ 84 забудови земельної ділянки. Місце розташування якої по вулиці Кудрявській, 45 у Шевченківському районі міста Києва;

Стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що 20 грудня 2017 року на замовлення Державного управління справами в особі Державного підприємства «Укрінвестбуд» будівельною компанією ТОВ «Гарантбудінвест» розпочато будівництво житлового будинку з підземним паркінгом по вулиці Кудрявській, 45 у Шевченківському районі міста Києва. Однак вказане будівництво негативно впливає на стан нерухомого майна позивача - будинок по вулиці Кудрявській 47 у місті Києві, який знаходиться у спільній частковій власності позивача та наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 25 червня 2011 року № 10/38-11 про виявлення об'єкту культурної спадщини. Однак, Декларація, на підставі якої розпочато будівельні роботи, не відповідає вимогам затвердженої містобудівної документації, а саме: Генеральному плану забудови міста Києва. Вказані обставини є підставами для визнання декларації протиправною та її скасування.

Ухвалою суду від 20 липня 2018 року відкрито провадження у справі №826/11081/18, з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати до суду письмові пояснення щодо позову (відзив) та всі докази на їх підтвердження, які наявні у відповідача, а також докази скерування відзиву позивачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Повідомлено відповідача про можливість у п'ятиденний строк подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

20 серпня 2018 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи, та з якого вбачається, що на час подання відзиву відповідачем не проведено позапланову перевірку та не виявлено факту подання недостовірних даних у декларації. Підстави для скасування реєстрації декларації визначені законодавством, на даний час відсутні.

Окрім того, як вбачається з пояснень позивача, про факт реєстрації Декларації про початок будівельних робіт він дізнався з листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 лютого 2018 року № 05-2260, а тому законодавчо встановлений строк на звернення до суду з метою скасування оскаржуваного рішення позивачем не пропущено.

Відповідачем доказів, які б достовірно підтверджували, що позивач ознайомився із оскаржуваним рішення раніше, ніж про це зазначено у позовній заяві до суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позовних вимог без розгляду.

Згідно зі статтею 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в житловому будинку по вулиці Кудрявській, 45 у місті Києві.

Вказаний будинок є щойно виявленим об'єктом культурної спадщини і належить позивачу на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 06 грудня 1994 року № 1786, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вертебною Л.О.

20 грудня на замовлення Державного управління справами в особі Державного підприємства «Укрінвестбуд» будівельною компанією ТОВ «Гарантбудінвест» розпочато будівництво житлового будинку з підземним паркінгом по вулиці Кудрявській, 45 у Шевченківському районі міста Києва.

Відповідно до інформації, зазначеної в паспорті об'єкта, розміщеному на паркані будівельного майданчика та Декларації про початок виконання будівельних робіт, вказаний об'єкт віднесено до третьої категорії складності. У зв'язку з чим, комплексна державна експертиза проекту будівництва не здійснювалась. Клас наслідків не розраховувався.

Виконання будівельних робіт здійснюється на підставі Декларації про початок будівельних робіт, яку зареєстровано в Департаменті з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 09 червня 2017 року № КВ 84 відповідно до проектної документації розробленої товариством з обмеженою відповідальністю «АВГ Проджект груп».

26 травня 2017 року Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська містка державна адміністрація) видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, місце розташування якої: ву4лиця Кудрявська, 45 у місті Києві.

Листом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська містка державна адміністрація) від 16 лютого 2018 року № 05-2260 позивачу як члену ініціативної групи громадян, та як власнику нерухомого майна, що знаходиться на прилеглій до об'єкту будівництва території, повідомлено про факт надання замовнику будівництва - Державному управлінню справами Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 26 травн6я 2017 року № 832/17/012/009-17.

Здійснення будівельних робіт по об'єкту будівництва, розташованому за адресою по вулиці Кудрявській, 45 у місті Києві негативно впливає на стан нерухомого майна позивача.

Окрім того, відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804, земельна ділянка по вулиці Кудрявській, 45 у місті Києві віднесена до зони житлової середньо-малоповерхової забудови. Посилання на вказане обмеження також міститься і в пункті «Функціональне призначення земельної ділянки оскаржуваних містобудівних умов та обмежень.

У пункті 10 «Основні техніко-економічні показники об'єкта будівництва» Містобудівних умов та обмежень зазначено про те. що забудовником заплановано будівництво 16-ти поверхового житлового будинку, який відповідно до вимог ДБН Б.1.1-16:2013 відноситься до об'єкту багатоповерхової забудови.

Таким чином, наміри забудовника щодо спорудження 16-ти поверхового житлового будинку підтверджуються та зазначені в декларації про початок будівельних робіт.

У розділі «Граничнодопустима висота будівель» виданих забудовнику встановлено гранично допустиму висотність об'єкта, відповідно до затвердженого Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, який затверджено рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804, згідно ДБН 360-92***. За умови дотримання інсоляції вимог і нормативних відстаней від оточуючих будівель і споруд на підставі висновків історико-містобудівного обґрунтування.

Тобто, зазначена замовником будівництва ДП «Укрінвестбуд» у Декларації про початок виконання будівельних робіт не відповідає вимогам затвердженої містобудівної діяльності, а саме - Генеральному плану забудови міста Києва.

Зважаючи на вказані обставини, позивач 05 червня 2018 року звернувся зі зверненням до відповідача в якому повідомив про виявлені порушення та висловив прохання про проведення позапланової перевірки законності будівництва, наявності порушень та вжиття заходів відповідно до чинного законодавства. Вказане звернення отримано Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва 08 червня 2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

Однак станом на день звернення до суду, про результати проведення перевірки позивача не було повідомлено.

Зважаючи на те. що продовження будівельних робіт по об'єкту будівництва порушує права та законні інтереси позивача, вказані обставини є підставами для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності і спрямований на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів визначено Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року N 687-XIV (далі - Закон).

Згідно зі статтею 9 Закону, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до статті 10 Закону, для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, який забезпечує Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні структурні органи.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону, проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

З наведеного у свою чергу вбачається, що стадії виконання будівельних робіт на підставі зареєстрованої декларації передують стадії, зокрема, розроблення та затвердження проектної документації, яка має відповідати вимогам містобудівної документації та вихідних даних з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Преамбулою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VІ (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 3038-VІ) визначено, що цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону № 3038-VІ, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

Відповідно до статті Закону № 3038-VІ, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації.

Частина перша статті 41 № 3038-VІ визначає державний архітектурно-будівельний контроль як сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є:

1) подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням;

2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;

3) виявлення факту самочинного будівництва об'єкта;

4) перевірка виконання суб'єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю;

5) вимога головного інспектора будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом;

6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (із змінами і доповненнями) (далі - Порядок), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Крім того, вказаним Порядком визначено процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Відповідно до пункту 5 Порядку визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно з пунктами 6 та 7 Порядку, плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Відповідно до пункту 7 Порядку, строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати п'яти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Пунктом 16 зазначеного Порядку встановлено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Відповідно до пункту 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно з пунктом 9 Порядку, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Частиною другою статті 39-1 Закону № 3038-VІ передбачено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону № 3038-VІ.

Так, державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі.

Виходячи з системного аналізу наведених правових положень, суд приходить до висновку про те, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у формі планових і позапланових перевірок, за результатами чого посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки, а у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Департамент здійснює повноваження щодо державного архітектурно-будівельного контролю в місті Києві та дозвільно-реєстраційних функцій щодо об'єктів незначного (CCI) та середнього (СС2) класу наслідків (відповідальності) з 12 жовтня 2016 року.

Механізм набуття права на виконання будівельних робіт визначено Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 (далі - Порядок № 466).

Керуючись Законом № 3038-VІ з урахуванням вимог Порядку № 466, перевіривши повноту даних, Департаментом 09 червня 2017 року зареєстровано подану замовником будівництва - Державним підприємством «Укрінвестбуд» декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво житлового будинку з підземним паркінгом по вулиці Кудрявській, 45 у Шевченківському районі міста Києва» № КВ 84 (а.с. - 27-29).

Разом з тим, Законом № 3038-VІ та Порядком № 466 (в редакціях, що діяли до 10 червня 2017 року), було запроваджено декларативний принцип оформлення замовником документів, які надають право виконувати будівельні роботи на об'єктах будівництва І - III категорії складності.

Вказаний принцип полягав у тому, що відповідальність за достовірність даних, зазначених замовником у декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації, покладалась на замовника, а функції органу держаного архітектурно-будівельного контролю на етапі подання таких документів було зведено до перевірки повноти даних, вказаних замовником будівництва у відповідному документі декларативного характеру.

Таким чином, для реєстрації декларацій за декларативним принципом подання замовником будівництва інших документів, окрім двох примірників заповненої декларації відповідної форми законодавством не передбачалось.

З урахувань норм статті 41 Закону № 3038-VІ, Порядку № 553 та на підставі наказу Департаменту від 14 липня 2017 № 461, та звернення ініціативної групи мешканців будинку по вулиці Кудрявській, 43 у Шевченківському районі міста Києва (вх. № ОП/КО - 12227 від 16 червня 2017 року) посадовою особою Департаменту здійснено виїзд на місце з метою проведення перевірки щодо дотримання суб'єктами містобудування: державним підприємством «Укрінвестбуд», товариством з обмеженою відповідальністю «АВГ ПРОДЖЕКТ ГРУПП», товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТБУДІНВЕСТ» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об'єкті будівництва житлового будинку з підземним паркінгом по вулиці Кудрявській, 45 у Шевченківському районі міста Києва (а.с. - 41-50).

Під час вказаного виїзду працівником встановлено, що за вказаною вище адресою будівельні роботи не виконувались, відповідальні особи були відсутні, що унеможливило проведення перевірки відповідно до пункту 9 Порядку № 553.

Суб'єктам містобудування, а саме: державному підприємству «Укрінвестбуд», товариству з обмеженою відповідальністю «АВГ ПРОДЖЕКТ ГРУПП», товариству з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТБУДІНВЕСТ» посадовою особою Департаменту надіслано 24 липня 2017 року лист № 073-6676 з вимогою про прибуття до Департаменту та надання необхідних документів для здійснення заходу державного-архітектурно будівельного контролю щодо даного об'єкту будівництва (а.с. - 51-52).

Державне підприємство «Укрінвестбуд» листом від 10 серпня 2017 № 181 повідомило Департамент, що виконання будівельних робіт із будівництва житлового будинку з підземним паркінгом за адресою: вулиця Кудрявська, 45 у Шевченківському районі міста Києва не розпочато (а.с. - 53).

Разом з тим, посадовою особою Департаменту, з урахуванням вимог статті 41 Закону № 3038-VІ, Порядку № 553 та на підставі наказу Департаменту від 01 березня 2018 року № 50, а також звернення депутата Київської міської ради ОСОБА_5 від 15 лютого 2018 року (вх. № 073/1.352 від 20 лютого 2018 року) здійснено виїзд на місце з метою проведення перевірки щодо дотримання суб'єктами містобудування: державним підприємством «Укрінвестбуд», товариством з обмеженою відповідальністю «АВГ ПРОДЖЕКТ ГРУПП», товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТБУДІНВЕСТ» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об'єкті будівництва житлового будинку з підземним паркінгом по вулиці Кудрявській, 45 у Шевченківському районі міста Києва. Під час вказаного виїзду встановлено, що за вказаною вище адресою будівельні роботи не виконувались, відповідальні особи були відсутні, що унеможливило проведення перевірки відповідно до пункту 9 Порядку № 553 (а.с. - 54-58).

Посадовою Департаменту повторно надіслано суб'єктам містобудування лист від 01 березня 2018 № 073-1887 з вимогою про прибуття до Департаменту та надання необхідних документів для здійснення заходу державного-архітектурно будівельного контролю щодо даного об'єкта будівництва (а.с. - 59-60).

На призначений час та дату вказані вище суб'єкти містобудування до Департаменту не прибули, документи не надали.

Окрім того, 10 червня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності» від 17 січня 2017 року № 1817-VII.

Відповідно до пункту З Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, зареєстровані до набрання чинності ним Законом декларації про початок виконання підготовчих га/або будівельних робіт можуть бути скасовані відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у разі:

подання замовником заяви про скасування декларації про початок виконання підготовчих та/або будівельних робіт;

наявності відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником), смерті фізичної особи - замовника або визнання її безвісно відсутньою;

встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об'єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об'єкта та вимогам будівельних норм, стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства, невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю;

скасування містобудівних умов та обмежень;

виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта;

виконання будівельних робіт, не передбачених згідно з декларацією про початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Зважаючи на те, що Департаментом зареєстровано 09 червня 2017 року декларацію про початок виконання будівельних робіт за декларативним принципом та на час надання відзиву Департаментом не проведено позапланову перевірку та не виявлено факту подання недостовірних даних у декларації, передбачені законодавством підстави для скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво житлового будинку з підземним паркінгом по вул. Кудрявській, 45 у Шевченківському районі міста Києва» №КВ 84 відсутні.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Окрім того, право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб можливий виключно за наявності встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. З метою надання особі судового захисту, суд встановлює, чи особа дійсно має порушені права, свободи чи інтереси, і ці права, свободи чи інтереси порушені відповідачем (суб'єктом владних повноважень).

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, права або законні інтереси якої порушені цим рішенням.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2017 року у справі № 810/3931/16 та від 27 вересня 2017 року у справі № 813/2398/16.

Рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи у тому разі, якщо такі рішення прийняті суб'єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, оспорювані рішенні є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп-2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої-другої статті 55 Конституції України, статей 2,6 КАС України.

З аналізу рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 вбачається, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений1 загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Верховним Судом України у постанові від 15 грудня 2015 року у справі № 800/206/15 вказано про те, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але не вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, начебто певні положення норм законодавства впливають на їх становище.

З наведеного вбачається, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду.

Декларація про початок будівельних робіт є актом індивідуальної дії та направлена на врегулювання відносин, у даному випадку між державним підприємством «Укрбудінвест» та спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури згідно з нормами закону.

При цьому, позивач не є стороною таких правовідносин.

Окрім того, під час звернення до суду позивачем жодним чином не обґрунтовано, яким чином факт наявності декларації про початок будівельних робіт від 09 червня 2017 року № КВ 84 без фактичного початку будівельних робіт призводить чи призвело до порушення прав позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів щодо порушення відповідачем його права, свобод чи інтересів в сфері публічно-правових відносинах, що є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачем під час судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених вимог.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-262 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (04053, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36, ), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Укрінвестбуд» (01024, місто Київ, вулиця Банкова. 3, ) про визнання протиправною та скасування декларації.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда