Справа № 348/1361/16-а
Суддя: Флоряк Д. В.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1361/16-а

29 жовтня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Флоряк Д.В.

секретаря Буратчук О.В.

з уч. позивача ОСОБА_1,

представника позивача: адвоката ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

представника третьої особи: адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пнівської сільської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, який в ході судового розгляду збільшив, до Пнівської сільської ради Надвірнянського району про визнання недійсним та скасування п.2 рішення органу місцевого самоврядування № 21-5/16 від 20.05.2016 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність"; рішення №20-5/16 від 20.05.2016 року "Про затвердження акту обстеження проїзду до земельної ділянки", рішення ХХ V сесії 6 демократичного скликання за №28-25/13 від 26.12.2013 року " Про встановлення проїзду до земельної ділянки ОСОБА_5".

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 15 серпня 2016 року залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача в розгляді даної справи ОСОБА_3

Позивач свої вимоги мотивує тим, що в АДРЕСА_1 знаходиться та перебувє в постійному користуванні земельна ділянка площею 0,3100 га, для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту, якою він користується протягом багатьох років та сплачує земельний податок, оскільки дана земельна ділянка є облікована в погосподарських книгах Пнівської сільської ради. Рішенням відповідача - Пнівською сільською радою 5 сесії 7 демократичного скликання від 20.05.2016 р. № 21-5/16 вирішено надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки, яка передається у власність в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,3100 га. В п.2 даного рішення зазначено, що землевпорядній організації, яка буде виготовляти правоустановчі документи в кадастровому плані його земельної ділянки, вказати заїзд до земельної ділянки ОСОБА_3, що знаходиться в АДРЕСА_1 шириною 3,5 м. Рішенням Пнівської сільської ради від 20.05.2016 р. № 20-5/16 "Про затвердження акту обстеження проїзду до земельної ділянки" вирішено затвердити акт комісії з питань земельних відносин сільського та лісового господарства, благоустрою, екології та раціонального природокористування Пнівської сільської ради від 30.03.2016 року "Про обстеження проїзду до земельної ділянки ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 площею 0,5565 га." Вважає, що відповідач своїми діями при прийнятті вище вказаних рішень, а також рішенням за № 28-25/13 від 26.12.2013 року, про яке йому стало відомо у судовому засіданні, порушив його право на землекористування та приватизацію земельної ділянки в розмірах визначених чинним законодавством, а також безоплатної власності на землю в майбутньому. Вказав, що відповідач неправомірно прийняв дані рішення, оскільки земельна ділянка площею 0,5565 га в АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_3, а тому сільська рада не мала права втручатися у приватну власність. Щодо рішення за №28-25/13 від 26.12.2013 року також вважає, що воно є незаконним, таким що суперечить нормам чинного законодавства України. В даному рішенні зазначено, що до земельної ділянки ОСОБА_5 іншої дороги немає, що не відповідає дійсності, а також ОСОБА_5 судом до даної справи не залучений як третя особа, а тому він немає жодного відношення до даної справи. Просить визнати недійсними та скасувати п.2 рішення Пнівської сільської ради № 21-5/16 від 20.05.2016 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність", в даній редакції п.2 рішення "Землевпорядній організації, яка буде виготовляти правоустановчі документи в кадастровому плані земельної ділянки гр.ОСОБА_1, вказати заїзд до земельної ділянки в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 шириною 3,5 м."; рішення за № 20-5/16 від 20.05.2016 року "Про затвердження акту обстеження проїзду до земельної ділянки", рішення XXV сесії 6 демократичного скликання за №28-25/13 від 26.12.2013р. "Про встановлення проїзду до земельної ділянки ОСОБА_5" та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, та просять їх вимоги задоволити.

Представник відповідача - Пнівської сільської ради Надвірнянського району ОСОБА_6 в останнє судове засідання не з"явився, в судовому засіданні 07 грудня 2017 року, даючи пояснення, відносно позову заперечив та просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 Вказав, що ще в 2013 році ОСОБА_5 звернувся із заявою надати проїзд до земельної ділянки. В зв"язку з цим Пнівською сільською радою 26 грудня 2013 року було прийнято рішення "Про встановлення проїзду до земельної ділянки ОСОБА_5" та затверджено схему заїзду до земельної ділянки ОСОБА_5 згідно норм ДБН 360-92 п.7.36. Земельна ділянка, яку бажає приватизувати позивач, знаходилася у користуванні його матері. Вирішуючи питання про визначення і надання проїзду сільська рада діяла в межах своєї компетенції, оскільки даний проїзд було надано за рахунок земель сільської ради і він не входить до земельної ділянки, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на яку надано позивачу. Зазначив, що внаслідок прийняття рішень Пнівською сільською радою Надвірнянського району, право позивача на користування та приватизацію земельної ділянки не порушено. Просить в позові відмовити.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 подав заперечення, яке підтримав в судовому засіданні, пояснивши, що рішенням Пнівської сільської ради від 26 грудня 2013 року було встановлено до його земельної ділянки заїзд з вул. Битківчик шириною 3,5 м. через земельну ділянку матері позивача ОСОБА_7, оскільки іншої дороги до його земельної ділянки немає та якою він тривалий час користувався. В компенсацію цього він віддав їй частину своєї земельної ділянки і якою на даний час користується позивач. В 2015 році при приватизації землі земельновпорядною організацією вдруге було визначено на місцевості та в техдокументації заїзд до його земельної ділянки і він став її власником на підставі свідоцтва про право власності від 02.10.2015 року та витягу з державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,5565 га., що знаходиться в АДРЕСА_1. В кінці 2015 року ОСОБА_7, разом з позивачем ОСОБА_1 дерев'яною огорожею загородила заїзд до його земельної ділянки та створила йому перешкоду в її використанні. В зв"язку з цим Пнівською сільською радою було складено акт земельної комісії від 30 березня 2016 року та було винесено рішення Пнівської сільради від 20 травня 2016 № 20-5/16, якими затверджено акт та зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні проїздом до його земельної ділянки та дотримуватись правил добросусідства. Вище вказаним рішенням спірну земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,31 га було передано позивачу ОСОБА_1 та якому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для приватизації із обов'язковим зазначенням в його техдокументації заїзду шириною 3,5 м. до його земельної ділянки. З даним обмеженням позивач не погодився та подав в суд даний позов. Вважає, що оскаржуваними рішеннями Пнівської сільської ради Надвірнянського району не порушено прав та інтересів позивача, оскільки дана під'їзна дорога зазначена в його технічній документації та сільської ради, крім того за користування яким він віддав ОСОБА_7, як попередньому землекористувачу, частину своєї земельної ділянки, тому загальна площа земельної ділянки позивача не зменшилася. Просить застосувати строк давності до позовної вимоги ОСОБА_1 та в позові відмовити.

Згідно з п.10 розділу VI "Перехідні положення" КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 цієї ж статті суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, іншим суб'єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що для передачі у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності (в тому числі і для ведення особистого селянського господарства) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за результатами розгляду якої визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року, зі змінами, передбачено, що сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч.2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом -пункт «в» ч. 3 вищеназваної статті.

Передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад-пункт «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України.

Як встановлено судом, у відповідності до рішення Пнівської сільської ради Надвірнянського району №21-5/16 від 20.05.2016 року надано дозвіл ОСОБА_1, жителю АДРЕСА_2, на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка передається у власність, а саме: земельна ділянка АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,3100га., в т.ч. по угіддях: 0,3100га. - рілля за рахунок земель сільськогосподарського призначення, комунальної власності, яка була в користуванні. Земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту. Землевпорядній організації, яка буде виготовляти правоустановчі документи в кадастровому плані земельної ділянки гр. ОСОБА_1, вказати заїзд до

земельної ділянки в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 шириною

3,5м. (а.с.6-7)

Рішенням Пнівської сільської ради Надвірнянського району №20-5/16 від 20.05.2016 року затверджено акт комісії з питань земельних відносин сільського та лісового господарства, благоустрою, екології та раціонального природокористування Пнівської сільської ради від 30.03.2016 року "Про обстеження проїзду до земельної ділянки гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 площею 0,5565га". (а.с.44)

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно акту комісії з питань земельних відносин сільського та лісового господарства, благоустрою, екології та раціонального природокористування Пнівської сільської ради від 30.03.2016 року в складі голови з питань земельних відносин Пнівської сільської ради ОСОБА_8, депутатів Пнівської сільської ради ОСОБА_9, ОСОБА_10, спеціаліста землевпорядника ОСОБА_11, юрисконсульта ОСОБА_6 30.03.2016 року розглянуто заяву від 01.03.2016 р. ОСОБА_3 щодо конфлікту з проїздом до його земельної ділянки в АДРЕСА_1; схему земельної ділянки від 14.07.2004р. в АДРЕСА_1 площею 0,3072га.; рішення XXV сесії Пнівської сільської ради від 26.12.2013р. №28-25/13 "Про надання проїзду" гр.ОСОБА_5 шириною 3,5 м. до його земельнеділянки в АДРЕСА_1 та встановлено, що земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 0,5565 га передана у приватну власність гр. ОСОБА_3 згідно рішення Пнівськської сільської ради від 23.04.2015 року №37-34/15. На даний час користувачем земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 є гр. ОСОБА_7. Досягнута добровільна згода між суміжними землекористувачами щодо надання проїзду та схематично затверджено Битківською селищною радо 14.07.2004 р. Проїзд до земельної ділянки гр.ОСОБА_5 затверджено рішенням Пнівської сільської ради від 26.12.2013 року №28-25/13 "Про надання проїзду". Вищезазначений проїзд загороджений дерев'яною огорожею гр. ОСОБА_7, що створює перешкоди для вільного користування проїздом та зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкоди у користуванні проїздом до земельної ділянки гр. ОСОБА_3, дотримуватися правил добросусідства відповідно до ст. 103 ЗК України, звільнити проїзну частину земельної ділянки. (а.с.45)

Згідно ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Враховуючи зазначені норми, у суду відсутні підстави вважати, що при прийнятті рішення Пнівською сільською радою №20-5/16 від 20.05.2016 порушено вищевказані вимоги законодавства по відношенню до земельної ділянки ОСОБА_7, яка на даний час знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_1

Рішенням Пнівської сільської ради Надвірнянського району №28-25/13 від 26.12.2013 року затверджено схему заїзду згідно норм ДБН 360-92 п.7.36,таблиця 7.3, шириною 3,5 м до земельної ділянки площею 0,3072 га гр. ОСОБА_5, жителя АДРЕСА_3, яка в АДРЕСА_1 та встановлено проїзд шириною 3,5 м до земельної ділянки площею 0,3072 га гр. ОСОБА_5 згідно схеми, з вул.Битківчик, оскільки іншої дороги до його земельної ділянки немає.(а.с.42)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.140)

Згідно свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем ОСОБА_5 є третя особа по даній справі - ОСОБА_3 (а.с.137)

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.10.2015 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,5565 га. для ведення особистого селянського господарства .(а.с.36,37)

Так, згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п. «г» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 78, ч. 1 ст. 79 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктами а-г ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а також викуп земельних ділянок для суспільних потреб.

Згідно ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (п. а ч. 4 ст. 83 ЗК України).

Відповідно до положень ст. 155 ч. 1 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно роз'яснень, даних у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Розглядаючи позови про захист прав землекористувачів земельних ділянок, суд має перевіряти законність рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його незаконність.

Крім того, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що оскаржуваним рішенням відповідача №21-5/16 від 20.05.2016 року порушено його право на землекористування та позбавляє його права приватизації земельної ділянки в розмірах визначених чинним законодавством, а також безоплатної власності на землю в майбутньому, однак будь-яких доказів, які підтверджують той факт, що при прийнятті вказаного рішення до площі земельної ділянки АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,3100 га., в т.ч. по угіддях: 0,3100 га. - рілля за рахунок земель сільськогосподарського призначення, комунальної власності, яка є в користуванні позивача, та щодо якої йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, увійшла частина земельної ділянки шириною 3, 5 м., яка виділена для заїзду до земельної ділянки ОСОБА_3, що знаходиться в АДРЕСА_1 суду не надано.

В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка шириною 3,5 м., яка надана для заїзду до земельної ділянки ОСОБА_3, що знаходиться в АДРЕСА_1, виділена із земель запасу Пнівської сільської ради Надвірнянського району, а не із земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_1 Даний факт ствердив допитаний у судовому засіданні представник Пнівської сільської ради Надвірнянського району.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, аналізуючи наведені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржуваними рішеннями Пнівської сільської ради Надвірнянського району, а саме п.2 № 21-5/16 від 20.05.2016 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність", №20-5/16 від 20.05.2016 року "Про затвердження акту обстеження проїзду до земельної ділянки та рішенням ХХ V сесії 6 демократичного скликання №28-25/13 від 26.12.2013 року "Про встановлення проїзду до земельної ділянки ОСОБА_5 не порушено законних прав та інтересів позивача, як суміжного землекористувача, оскільки в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження зазначені у позовній заяві обставини, на які позивач посилається як на підставу заявлених ним позовних вимог, а тому підстави для скасування вказаних рішеннь відсутні. Із врахуванням наведеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 19, 143 Конституції України, ч.1 ст.5, 6, 9, 19, 72 - 77, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, ст.ст.12,116,118,125,152 ЗК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року, зі змінами, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Пнівської сільської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування-відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Флоряк Д.В.

Повний текст рішення виготовлено 08.11.2018 року