Справа № 490/2157/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 490/2157/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Черенкова Н.П.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 4-ї роти батальйону Управління патрульної поліції Херсонської області сержанта поліції Бабьєва В.В., Управління патрульної поліції в м. Херсоні Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись, у березні 2018 року до суду першої інстанції з позовом, ОСОБА_1 просив визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського 4-ї роти батальйону Управління патрульної поліції Херсонської області сержанта поліції Бабьєва В.В. серії ВР №233942 від 15.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та застосування штрафу на суму 255 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Також зазначив, що інспектором патрульної поліції порушено встановлений законом порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема розгляд справи відбувався за його відсутності, не за місцем вчинення правопорушення, без роз'яснення прав, без підготовки справи до розгляду, а також без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій та рішень, а також надав належні докази, які спростовують наведені позивачем обставини, а, отже, підстави для задоволення позову відсутні.

Не погоджуючись з судовим рішенням, посилаючись на неналежну оцінку встановлених судом обставин, невідповідність його висновків фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм законодавства апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 71 КАС України, не звернув увагу на те, що суб'єктом владних повноважень не надано, на підтвердження законності прийнятого ним рішення, належних та допустимих доказів та не спростована його позиція щодо відсутності в його діях ознак адміністративного правопорушення.

До того ж, апелянт звернув увагу на порушення, з боку посадової особи патрульної поліції, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Інспектор 4-ї роти батальйону Управління патрульної поліції Херсонської області сержант поліції Бабьєв В.В. та Управління патрульної поліції в м. Херсоні Департаменту патрульної поліції відзив на апеляційну скаргу не надали.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, 15.03.2018 року о 13год. 45хв. під час патрулювання автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ М14, інспектором патрульної поліції Бабьєвим В.В. виявлено транспортний засіб марки Opel Vektra, д/н НОМЕР_1, який в порушення розділу 34 Правил дорожнього руху перетнув суцільну горизонтальну дорожню лінію 1.1.

Зупинивши транспортний засіб та встановивши особу порушника, інспектор патрульної поліції склав постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ВР №233942, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

При оформленні інспектором патрульної поліції наведеної постанови позивачем не заперечувалось здійснення маневру обгону з перетином горизонтальної лінії, але було зазначено, що це відбулось, оскільки він здійснював обгін поодинокого транспортного засобу, що рухався зі швидкістю менше 30 км/год.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів суду правомірність свого рішення та надав належні докази, що повністю спростовують доводи позивача, який намагається уникнути адміністративної відповідальності. На обґрунтування такого висновку, суд першої інстанції послався на ст. 90 КАС України, що встановлює, право суду оцінювати докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням.

Водночас, на думку суду апеляційної інстанції, таке переконання обов'язково має бути засновано на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Натомість, як вважає колегія суддів, з боку суду першої інстанції, при прийнятті рішення, не було дотримано критерію «поза усяким сумнівом».

Аналізуючи законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно пп. 8.1-8.3 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пункт 1 розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху містить приписи щодо застосування горизонтальної розмітки. Так, зокрема, лінії горизонтальної розмітки мають білий колір.

Горизонтальна розмітка має, у тому числі таке значення:

1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей;

1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки тощо, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що інспектор патрульної поліції, здійснюючи контроль за дотриманням Правил дорожнього руху, наділений повноваженнями з розгляду відповідної категорії справ, та в процесі їх вирішення зобов'язаний встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Водночас, такі дані встановлюються, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілого, поясненнями свідка, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

Досліджуючи докази, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність обставин про те, що позивач порушив розділ 34 Правил дорожнього руху, перетнувши суцільну горизонтальну дорожню лінію 1.1., не маючи на це підстав, адже його твердження щодо здійснення обгону поодинокого транспортного засобу, що рухався зі швидкістю менше 30 км/год. не спростовані.

Як правильно зазначив апелянт, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів, постанова про накладення адміністративного стягнення за відсутності інших фактичних даних вчинення адміністративного правопорушення, не є належним доказом у розумінні ст.251 КУпАП.

Резюмуючи викладене, слід зробити висновок, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта з приводу місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, оскільки після його прийняття норми КУпАП, зокрема ст. 258 КУпАП, зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції, розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Не можна визнати такими, що засновані на діючому законодавстві доводи апелянта щодо обов'язку інспектора патрульної поліції складати протокол про адміністративне правопорушення, оскільки згідно пунктів 4,5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 №1395, інспектор патрульної поліції складає постанову про накладення адміністративного стягнення за частинами 1, 2, 3 ст.122 КУпАП без складання протоколу.

До того ж, вимога позивача, в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною, не відповідає змісту ст. 286 КАС України, яка встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Дана норма дозволяє суду скасувати рішення суб'єкта владних повноважень рішення та прийняти один із пропонованих даною нормою варіантів, у тому числі і закрити провадження у справі, у випадку відсутності у діях правопорушника складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення встановленого ч. 1 ст. 122 КУпАП, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 15.03.2018 року серії ВР №233942 підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Суд апеляційної інстанції не вирішує питання про судові витрати, оскільки ОСОБА_1 не сплачував судовий збір, ані при поданні позовної заяви, ані при поданні апеляційної скарги, позаяк звільнений від такої сплати на підставі статті 288 КУпАП.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Отже, нормами КАС України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2018 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 4-ї роти батальйону Управління патрульної поліції Херсонської області сержанта поліції Бабьєва В.В., Управління патрульної поліції в м. Херсоні Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.03.2018 року серії ВР №233942 та закрити справу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 08.11.2018 року.