Справа № 814/1313/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2018 р. справа № 814/1313/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороз А. О. розглянув в спрощеному позовному провадженні

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Миколаївського обласного військового комісаріату, вул. Спаська, 33, м. Миколаїв,54030

про:визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-відповідач), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у встановленні статусу ветерана військової служби; зобов`язати відповідача встановити позивачу статус ветерана військової служби та видати йому посвідчення ветерана військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на день звільнення з військової служби календарної вислуги понад 20 років та вважає, що звільнено його з підстав реформування Збройних Сил України. Відтак, має підстави для визнання його ветераном військової служби.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я, а тому підстави для визнання його ветераном військової служби відсутні.

Ухвалою від 29.05.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Інших заяв і клопотань учасники справи суду не подавали.

Процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач, майор юстиції запасу, в період з серпня 1993 року по 30 листопада 2017 року проходив військову службу у Збройних Силах України.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 30.11.2017 р. №217 позивача звільнено з військової служби в запас відповідно до п.п. б п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я). Календарна вислуга років на день звільнення складала 24 роки 4 місяці.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.11.2017 р. №217 позивача виключено зі списків особового складу.

15.01.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення йому статусу ветерана військової служби.

Листом від 17.01.2018 року №12/350 відповідач відмовив у задоволенні заяви. Відмова мотивована відсутністю підстав для встановлення статусу ветерана військової служби, оскільки позивача звільнено за станом здоров`я, а не в зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

За приписами п. 12 ст. 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей" особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються такі гарантії соціального захисту: військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку із реформуванням, статус ветерана військової служби надається у разі вислуги 20 років і більше у календарному обчисленні.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей" дія пункту 6 статті 1 цього 3акону поширюється на осіб, звільнених з військової служби (померлих) після 01 січня 2004 року, пунктів 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 11 та 12 цієї статті на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України після цієї дати.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", який діяв на час звільнення позивача з військової служби, та діючого на даний час Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ветеранами військової служби визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що для встановлення статусу ветерана військової служби необхідна наявність двох умов, а саме наявність на час звільнення вислуги років на військовій службі більше 20 років у календарному обчислені і більше 25 років у пільговому обчислені та звільнення у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Згідно наказу про звільнення відповідача з військової служби його вислуга років складає 24 року 4 місяці, тобто більше 20 років, однак підстава звільнення зазначена «за станом здоров`я», тобто не у зв`язку із реформуванням (п.п. г п. 6 та 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання у службі ).

Позивач у своїй заяві зазначив, що звільнення за станом здоров`я також вважається звільненням за реформуванням та посилається на абзацу 6 п. 1 директиви Міністра оборони України від 27.01.2006 р. № Д-1 "Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2006-2011 років та на директиву Міністерства оборони України №д-1 від 10.10.2013 року «Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період до 2017 року, однак суд не може погодитись з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

Так, відповідно до Наказу Міністерства оборони України №774 від 29.12.2006 року зазначено, що директиву Міністра оборони України від 27.01.2006 р. № Д-1 "Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2006-2011 років вважати такою, що втратила чинність. Також, відповідно до цього ж Наказу, військовослужбовцями, звільненими з військової служби у зв`язку з реформування Збройних Сил України, тих які звільнені з військових частин, що розформуються, а також у разі скорочення посад або зміни цих посад (за назвою, військово-облікової спеціальністю, штатно-посадовою категорією або посадовим окладом) на підставі відповідних директив Міністерства оборони України про проведення організаційних заходів. Звільнення проводити за підстав, що визначені п.п. г п. 6 та 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання у службі).

З огляду на вищезазначене, директива на яку посилається позивач втратила чинність з прийняттям Наказу Міністерства оборони України №774 від 29.12.2006 року, в якому визначено, яка підстава звільнення стосується звільнення за реформуванням.

Також, відповідно до Міністерства оборони України №д-1 від 10.10.2013 року «Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період до 2017 року, вважати звільненими з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України військовослужбовців, які звільняються з військової служби з посад, що скорочуються, з урахуванням вимог підпункту 2 пункту 226 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами).

Отже, посилання позивача на директиву Міністра оборони України від 27.01.2006 р. № Д-1 "Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2006-2011 років та на директиву Міністерства оборони України №д-1 від 10.10.2013 року «Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період до 2017 року є недоречними, оскільки по-перше, одна з цих директив втратила чинність ще у 2006 році, по-друге, всі ці директиви стосуються періоду до 2017 року, а позивача звільнено у 2017 році, по-третє, і за їх змістом під звільненням у зв`язку із реформуванням необхідно розуміти звільнення з посад, що скорочуються, тобто на підставі п.п. г п. 6 та 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання у службі).

Таким чином, відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні позивачу статусу ветерана військової служби та видачі посвідчення є правомірною, оскільки позивача звільнено з військової служби відповідно до п.п. б п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я), а не на підставі п.п. г п. 6 та 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання у службі). А лише наявність у позивача вислуги років більше 20, не є підставою для надання статусу ветерана військової служби, оскільки такий статус надається із наявністю двох умов одночасно.

У задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Миколаївського обласного військового комісаріату ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз