Справа № 813/640/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/640/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.03.2016 № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 відповідачем 08.02.2015 складено акт № 138/17-02/3. На підставі акту перевірки прийняте податкове повідомлення рішення від 18.03.2016 № НОМЕР_1. При цьому позивач зазначає, що висновок контролюючого органу про отримання ним додаткового блага від АТ «БАНК «Фінанси та Кредит» є помилковим, оскільки він не отримував жодних доходів як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ «БАНК «Фінанси та Кредит» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014. Крім цього зазначає, що відповідачем прийнято оскаржуван рішення на підставі акту перевірки від 08.02.2016 року натомість в акті перевірки зазначено дату 08.02.2015. На думку позивача, прийняте оскаржене податкове повідомлення-рішення, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 11.04.2018 (вх. № 9639), в якому зазначає, що в процесі перевірки ОСОБА_3 встановлено, що позивачем в період 2014 року отримано доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) доходу та відображенням платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. Податкова декларація про майновий стан та доходи за 2014 рік позивачем до ДПІ не подана, а суми анульованої кредитної заборгованості за 2014 рік у розмірі 753368,57 грн, як отримане додаткове благо, не включено до загального річного оподатковуваного доходу за відповідний звітний період, чим порушено п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст.49, п.п.164.2.17(д) п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Щодо дати складання акту перевірки представником відповідача зазначено, що при його складанні ревізором помилково вказано дату складання 08.02.2015р. замість 08.02.2016р. Відтак оскаржене податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає.

У судовому засіданні представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

28.03.2008 між ОСОБА_3 (позивальник) та АТ «БАНК «Фінанси та Кредит», укладений Кредитний договір № 03/08-09, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні ресурси в сумі 900000,00 грн строком повернення до 15.03.2023 з платністю 18,0% річних.

Згідно протоколу засідання Правління АТ «БАНК «Фінанси та Кредит» від 18.11.2014 ухвалено списати за рахунок витрат Банку (7399) залишок заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 № 03/08-09 укладеним з ОСОБА_3, а саме заборгованість за основним боргом в повному обсязі; заборгованість за нарахавоними та не погашеними на момент здійснення процедури списання доходами в повному обсязі.

Повідомленням від 01.12.2014 Банк проінформував ОСОБА_3, що на підстав рішення Правління АТ «БАНК «Фінанси та Кредит», оформленого протоколом від 18.11.2014, не повязаним з процедурою банкрутства , до закінчення строку позовної давності, АТ «БАНК «Фінанси та Кредит», здійснено прощення залишку боргу за кредитним договором від 28.03.2008 № 03/08-09 на підставі ст. 605 Цивільного кодексу України заборгованості за основним боргом у розмірі 753368,57 грн. Станом на 01.12.2014 заборгованість ОСОБА_3Р перед АТ «БАНК «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 28.03.2008 № 03/08-09 відсутня.

Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львові ГУ ДФС у Львівській області (праовнаступник - Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області) проведено документальну позапланову виїзну перевірку щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_3 (РНОКПП 3) за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, про що 08.02.2015 складено акт № 138/17-02/3 (далі акт перевірки).

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем:

- ст. 164, п. 167 ст. 167, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб на суму 127829,06 грн;

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем, від 18.03.2016 винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 159956,33 грн (в т.ч. за основним платежем 127929,06 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 32127,27 грн).

Не погодившись із винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 із змінами і доповненнями, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі -ПК України) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов'язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема,Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09.04.2015 № 321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з протоколу засідання правління ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" від 18.11.2014 було прийнято рішення про прийняття у власність ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" нерухомого майна - трикімнатну квартиру яка розташована за адресою м.Львів, вул. Лісна, 14/3 за вартістю 962140 грн. Вказану квартиру прийнято у власність банку шляхом звернення на предмет іпотеки в рамках позасудового врегулювання згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, укладеному мід банком та ОСОБА_3 та таким чином задоволено вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" за кредитним договором №03/08-09 від 28.03.2008 укладеним з фізичною особою ОСОБА_3 У зв'язку з наведеним списано за рахунок витрат банку залишок задоргованості за кредитним договором №03/08-09 від 28.03.2008 укладеним з фізичною особою ОСОБА_3

Враховуючи наведені вище норми суд приходить до переконання, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податку з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов"язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Проте судом встановлено, що у позивача відсутнє додаткове благо передбачене п.п.164.2.17(д) п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, у вигляді прощення боргу оскільки такий було списано у зв"язку з реалізацією банком свого права на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність квартири позивача.

Крім цього, як встановлено судом, виявлена сума списаного позивачу боргу в розмірі 753368,57 грн, не є безумовною підставою для висновків про заниження позивачем податку на доходи, оскільки ані під час перевірки, ані під час розгляду справи ДПІ не встановлено з чого саме складається ця сума прощеного боргу.

В матеріалах справи відомості щодо складових суми прощеного банком боргу відсутні.

Таким чином, за відсутності відомостей про те, що 753368,57 грн прощенного боргу є основним зобов'язанням, неможливо дійти до висновку, що це є додатковим благом в розумінні ст. 165 Податкового кодексу України .

Отже, враховуючи те, що відповідачем під час проведення перевірки не було в повній мірі досліджено обставини, які мають значення для встановлення факту порушення позивачем приписів Податкового кодексу України, а тому висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, відтак винесене податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступник - Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області) від 18.03.2016 № НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1605,00 грн підлягає стягненню на користь позивача з Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 9, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області 18.03.2016 № НОМЕР_1.

3. Судовий збір в розмірі 1605 грн 00 коп. присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 14.11.2018.

Суддя Костецький Н.В.