Справа № 826/11824/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Кузьмишиної О.М. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови, в якому просив:

- визнання протиправною та скасування постанови Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (ВП №53157621) про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови №52292177, винесеної 01.11.2016 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 181 407,36 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час прийняття оскаржуваної постанови від 19.12.2016 року, чинними були положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, пунктом 5 частини першої статті 3 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди. Отже, з урахуванням чинної постанови про стягнення виконавчого збору від 01.11.2016 року та наведених норм Законів України «Про виконавче провадження», суд доходить висновку про наявність у відповідача правових підстав для прийняття постанови від 19.12.2016 року про відкриття виконавчого провадження №53157621 з примусового виконання постанови №52292177 про стягнення виконавчого збору в розмірі 181 407,36 грн.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Желтіковою О.А. прийнято постанову від 22.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження №52292177 на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26.02.2014 року №321 та встановлено строк для самостійного виконання рішення.

У зв'язку з невиконанням боржником рішення до 29.09.2016 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Желтіковою О.А. прийнято постанову від 01.11.2016 року у виконавчому провадженні №52292177 про стягнення виконавчого збору.

Старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Желтіковою О.А. прийнято постанову від 19.12.2016 року у виконавчому провадженні №52292177 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 37 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та прийнято постанову від 19.12.2016 року про відкриття виконавчого провадження №53157621 з примусового виконання постанови №52292177 про стягнення виконавчого збору в розмірі 181.407,36 грн., яку оскаржує позивач.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції, чинній на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2016 №52292177) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина перша).

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV визначалось, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. &?ц;…&?б; Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом (частина перша).

Пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII (набрав чинності 05.10.2016року) встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

При цьому згідно з частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вже зазначалось, 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон №1404, згідно з яким примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням боржником у встановлений строк (до 29.09.2016 року) постанови про відкриття виконавчого провадження, 01.11.2016 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Желтіковою О.А. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 181 407,36 грн., постановою від 19.12.2016 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №52292177 на підставі пункту 9 частини першої статті 37 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII виконавчий документ повернуто стягувачу.

Станом на час прийняття постанови від 19.12.2016 року, чинними були положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, пунктом 5 частини першої статті 3 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, з урахуванням чинної постанови про стягнення виконавчого збору від 01.11.2016 року та наведених норм Законів України «Про виконавче провадження», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваної постанови від 19.12.2016 року про відкриття виконавчого провадження №53157621 з примусового виконання постанови №52292177 про стягнення виконавчого збору в розмірі 181 407,36 грн.

Дана правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року справа № 816/823/17.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо неможливості виходу за межі позовних вимог відповідно до частини другої статті 9 КАС України в частині визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 01.11.2016 року у виконавчому провадженні №52292177 про стягнення виконавчого збору для захисту прав та інтересів позивача, адже в даному випадку підстави позову не дозволяють суду здійснити вихід за межі позовних вимог. Предметом спору є оскарження постанови від 19.12.2016 року про відкриття виконавчого провадження №53157621 з примусового виконання постанови №52292177 про стягнення виконавчого збору в розмірі 181407,36 грн., позивач до суду звернувся 16.08.2018 року, судом першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі питання строків щодо постанови про стягнення виконавчого збору не вирішувалось. З огляду на це, для вирішення питання про правомірність цієї постанови, зокрема, слід оцінити наявність правових підстав для вчинення виконавцем виконавчих дій, чи було відомо державному виконавцю обставини про боржника, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. №1304-VII, що не входить до предмету доказування у даній справі, позивачем про такі обставини не зазначено.

Інших доводів на спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції та правових дій відповідача, апелянтом не зазначено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року - без змін

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.М.Кузьмишина

С.Б.Шелест