Справа № 815/2969/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2969/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19.06.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської міської ради, в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради, пов'язану з порушенням права, визначеного Законом України "Про звернення громадян" щодо не розгляду і не вирішення заяви позивача від 23.03.2018 р. та зобов'язати Одеську міську раду розглянути і вирішити питання, викладені у заяві позивача від 23.03.2018 року відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Ухвалою суду від 25.06.2018 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

27.07.2018 року позивач усунув недоліки визначені ухвалою суду.

Ухвалою суду від 03 серпня 2018 року судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.1 ч.1 ст.263 КАС України.

Ухвалою суду від 10.09.2018 року, для повного та всебічного розгляду справи, прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ч.5 ст.262 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.03.2018 року звернулась до Одеської міської ради із заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача. Проте відповіді на зазначену заяву ОСОБА_2 не отримала, у зв'язку з чим 05.06.2018 року звернулась до канцелярії Одеської міської ради з проханням надати відповідь на заяву від 23.03.2018 року, на що отримала відмову. Як зазначає позивач, бездіяльність відповідача, щодо ненадання у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк відповіді на заяву є бездіяльністю, яка створила перешкоди для реалізації права позивача на приватизацію земельної ділянки під будинком.

31.08.2018 року (вх. № 25558/18) від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач зазначає, що 23.03.2018 року позивач через департамент з питань звернень громадян Одеської міської ради звернулась до Одеської міської ради із заявою, в якій просила передати їй у безоплатну приватну власність земельну ділянку площею 0,0252 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Відповідач, посилаючись на положення п. 2.2.2 Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №2752-VI від 19.02.2013 року, направив заяву ОСОБА_2 для розгляду до департаменту комунальної власності Одеської міської ради. 10.04.2018 року ОСОБА_2 прибула на особистий прийом до департамент комунальної власності Одеської міської ради, на якому позивачу надано роз'яснення з приводу питань, порушених у заяві від 23.03.2018 року за вх. № 34-Ж-1791. Відповідач вказує на те, що в картці особистого прийому від 10.04.2018 року зазначено, що позивачем була отримана необхідна консультація та пропозиція щодо шляхів вирішення питання, порушеного в заяві від 23.03.2018 року. Крім того, в картці особистого прийому від 10.04.2018 року, яка власноруч підписана позивачем, зазначено, що письмової відповіді на звернення від 23.03.2018 року ОСОБА_2 не потребує.

Також відповідач зазначає, що ОСОБА_2 звернулась із заявою на ім'я заступника міського голови від 05.06.2018 року № 34-Ж-1791/2, про незаконну відмову у наданні відповіді на заяву від 23.03.2018 року, на що департамент комунальної власності Одеської міської ради, листом від 04.07.2018 року № 01-26/461, надав ОСОБА_2 відповідь з приводу порушених нею питань в заяві від 23.03.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ст. 262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що у задоволені адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач звернулась до Одеської міської ради із заявою від 23.03.2018 року про передачу їй у безоплатну приватну власність земельну ділянку площею 0,0252 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.6).

Вищезазначена заява була передана на розгляд до департаменту комунальної власності Одеської міської ради 26.03.2018 року (а.с.29).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2018 року позивачем була отримана консультація з питань порушених у заяві від 23.03.2018 року, а також зазначено, що письмової відповіді позивач не потребує, що підтверджується особистим підписом позивача в картці особистого прийому (а.с.49).

05.06.2018 року позивач звернулась із заявою на ім'я заступника міського голови, про незаконну відмову у наданні відповіді на заяву від 23.03.2018 року (а.с.50).

04.07.2018 року департаментом комунальної власності Одеської міської раду, за результатами розгляду заяви від 05.06.2018 року, була підготовлена та направлена відповідь ОСОБА_2 (а.с.51-52).

Згідно приписів ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до абзацу 3 ст. 3 Закону № 393/96-ВР, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно абзацу першого ст. 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно із приписами ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян зобов'язані проводити особистий прийом громадян.

Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.

Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об'єднаннях громадян визначається їх керівниками.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Судом встановлено, що відповідно до картки особистого прийому від 10.04.2018 року (а.с.49), ОСОБА_2 в усній формі була надана консультація та пропозиції щодо вирішення поставлених питань в заяві від 23.03.2018 року та зазначено, що письмової відповіді позивач не потребує, про що свідчить підпис наявний в картці особистого прийому.

Також судом встановлено, що департамент комунальної власності Одеської міської ради, у встановлений Законом строк, надав відповідь на заяву ОСОБА_2 від 05.06.2018 року, що підтверджується витягом із поштового реєстру від 06.07.2018 року (а.с.52).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не були порушені вимоги Закону України «Про звернення громадян», щодо розгляду заяви від 23.03.2018 року.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, згідно вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи відповідач довів належними і допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29)

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код платника податків - НОМЕР_1)

Відповідач Одеська міська рада (площа Думська, 1, м. Одеса, код ЄДРПОУ - 26597691).

Суддя Корой С.М.

.