Справа № 813/2933/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/744/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості, -

суддя в 1-й інстанції - Мартинюк В.Я.,

час ухвалення рішення - 19.10.2017 року, 09:30 год,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 19.10.2017 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - Головне управління ДФС у Львівській області звернулося в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1, в якому просило стягнути податкову заборгованість у розмірі 214646,61 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 214646,61 грн. податкового боргу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що контролюючий орган без достатніх на те правових підстав визначив суму податкової заборгованості, оскільки сума податкового боргу, нарахована контролюючим органом за часткове списання банком валютного кредиту, у позовній заяві визначена неправильно і значно відрізняється від суми податкового боргу, яка була узгоджена сторонами у 2013 році. Також апелянт звертає увагу на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст.101 ПК України щодо строків давності, а саме: у разі спливу 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, в тому числі пеня та штрафні санкції, а тому з цього часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу. Оскільки сума боргу, яка увійшла до предмету стягнення у цій справі, набула статусу податкового боргу у 2013 році, то строк звернення щодо її стягнення минув у 2016 році, разом з тим, контролюючий орган звернувся в суд про стягнення цієї податкової заборгованості у 2017 році. Також апелянт звертає увагу суду на її скрутне матеріальне становище. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що поклилання апелянта на те, що сума податкового боргу ОСОБА_1 у розмірі 214646,61 грн. є узгодженою та у встановлені строки до бюджету не сплачена, а тому правомірно стягнена за рішенням суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Представник позивача - ОСОБА_2 у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач (апелянт) та її представник у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, оскільки відповідач (апелянт) подала до суду заяву, в якій вказала, що моментом, з якого виник податковий борг є наступний день після анулювання боргу і з цього часу починається відлік у 1095 днів для звернення податкового органу до суду з вимогою, пов'язаною із стягненням такого боргу. Таким чином, вказаний строк позивачем пропущений. Крім того, представник відповідача (апелянта) подав до суду пояснення, в яких вказав, що суд першої інстанції помилково призначив цю адміністративну справу в порядку скороченого провадження, оскільки відповідно до чинної на момент виникнення спірних правовідносин п.4 ч.1 ст.182-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився строк оскарження. Разом з тим, у спірних правовідносинах строк на таке оскарження не закінчився. Просив взяти до уваги ці пояснення при розгляді апеляційної скарги, апеляційну скаргу задовольнити.

Враховуючи вищенаведене, колегі суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності відповідача та представника відповідача за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки про наявність заборгованості з податків і зборів (обов'язкові платежів), що контролюються ГУ ДФС у Львівській області у ОСОБА_1 станом на 19 липня 2017 року обліковується податкова заборгованість у розмірі 214646,61 грн. (а.с.9).

Цей борг виник із заборгованості зі сплати грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 166774,16 грн.

Вказана сума визначена контролюючим органом шляхом прийняття податкових повідомлень- рішень від 09 листопада 2016 року: №, яким відповідачу визначену суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 33320,83 грн. та №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн. та пені у розмірі 47872,45 грн., обчисленої контролюючим органом при виявленні суми занижень податкових зобов'язань.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення відповідач не оскаржувала ні в адміністративному, ні в судовому порядку, оскільки жодних доказів на спростування цих обставин не надано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у порушення вимог ПК України не виконав податкове зобов'язання зі сплати податку на доходи з фізичних осіб, заявлена сума є узгодженою та у встановлені строки до бюджету не сплачена, а тому підлягає стягненню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.67 Конституції України відповідач у справі зобов'язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 41 ПК України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, є органи державної податкової служби.

П. 14.1.156 ст.14 ПК України передбачає, що податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами України з питань митної справи.

Згідно з п.14.1.175 ст.14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження контролюючого органу.

Матеріалами справи підтверджується наявність податкового боргу ОСОБА_1, розмір якого становить 214646,61 грн.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.1 ст.59 Кодексу).

На виконання вказаних положень ПК України Самбірська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області надіслала на адресу відповідача податкову вимогу форми "Ф" від 20 грудня 2016 року №34400-17, яку відповідач отримала, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.27), однак залишила без належного реагування.

З матеріалів справи вбачається, що вказана податкова вимога платником податків у визначеному законом порядку не оскаржена та недійсною не визнана, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. В добровільному порядку заборгованість відповідачем не погашена.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.20.1.18 ст.20 ПК України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума податкових зобов'язань ОСОБА_1 визначена податковим органом є узгодженою та у встановлені строки до бюджету не сплачена, а тому підлягає стягненню.

Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що сума податкового боргу, нарахована контролюючим органом за часткове списання банком валютного кредиту, у позовній заяві визначена неправильно, оскільки такий борг виник на підставі податкових повідомлень- рішень від 09 листопада 2016 року: № та № та пені, обчисленої при виявленні суми занижень податкових зобов'язань, жодних доказів про їх скасування суду відповідачем не надано, тобто така сума боргу є узгодженою, а покликання на помилковість нарахованої суми у зв'язку із списанням банком валютного кредиту є підставою для оскарження податкових повідомлень- рішень, які стали наслідком стягнення узгодженої суми боргу.

Також колегія суддів відхиляє покликання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст.101 ПК України у зв'язку з чим вказана сума заборгованості є безнадійним боргом, що підлягає списанню, оскільки дата виникнення податкового боргу, відповідно до приписів п.57.3 ст.57 ПК України, обчислюється після спливу 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, а не з наступного дня після анулювання боргу.

Інші покликання апелянта не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до ст.73 КАС України предметом доказування у цій справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими законом пов'язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, встановлення факту узгодженості грошового зобов'язання, наявності податкового боргу, його сплати у добровільному порядку тощо.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі №813/2933/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О.І. Мікула

Судді В.Я. Качмар

А.Р. Курилець

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.