Справа № 295/14090/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 295/14090/17

09 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про встановлення контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.01.2016 року перерахунок пенсії згідно довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області про розмір грошового забезпечення №85/1624 від 05.05.2017 року.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 22 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплачувати пенсію , починаючи з 01.06.2017р. на підставі довідки ліквідаційної комісії Управління МВС України в Житомирській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №85/1624 від 05.05.2017р.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. В задоволенні решти позовних вимог позивача відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного адміністративного суду, в якій просить змінити рішення Богунського районного суду м.Житомира, вказавши датою, з якої необхідно зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату пенсії позивачу - 01.01.2016р.

За наслідками апеляційного перегляду, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від "22" грудня 2017 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки ліквідаційної комісії Управління МВС України в Житомирській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №85/1624 від 05.05.2017р., починаючи з 01 січня 2016 року, з врахуванням фактично проведених виплат та виплатити позивачу різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

21.03.2018 р. на адресу Житомирського апеляційного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про повернення судових витрат.

26.03.2018 року на адресу Житомирського апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про ухвалення додаткового судового рішення яким встановити судовий контроль за виконанням боржником рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №295/14090/17.

Як слідує з долученого до додаткового обґрунтування заявленого клопотання повідомлення ВДВС адресованого заявнику від 05.05.2018 року за №3.2/5121 - судове рішення, частково виконано, оскільки Пенсійним фондом зазначено, що проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 року та її виплачено в перерахованому розмірі з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року, а з 01.04.2018 року виплата пенсії проводиться уже в перерахованому розмірі. У зв"язку зі зміною порядку виплати перерахованих пенсій, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року перерахована пенсія ОСОБА_1 буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету.

Додатковою постановою від 15 травня 2018 року заяву та клопотання ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1600,00 гривень, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги. В задоволенні заяви про вставнолення судового контролю відмовлено.

04.06.2018 року до суду повторно надійшла заява ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення про встановлення судового контролю за виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області судового рішеня.

Вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю судова колегія виходить з наступного.

Згідно з пунктом 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію», пенсійне забезпечення поліцейських здійснюється також в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За результатами судового розгляду встановлено, що Ліквідаційна комісія Управління МВС України в Житомирській області на підставі списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, надала до ГУ ПФУ в Житомирській області довідку від 05.05.2017 №85/1624 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , що свідчить про дотримання державним органом Порядку № 45 у частині надання довідок до органу Пенсійного фонду. Відповідно до статті 51 Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 45 відповідач - орган Пенсійного фонду ОСОБА_1 після надходження довідки перерахував пенсію проведену за чинною на час перерахунку редакцією Закону, тобто в розмірі 70 % грошового забезпечення. Грошове забезпечення для обчислення пенсії позивачу згідно з довідкою від 05.05.2017 №85/1624 складає 8100,00 грн. Розмір пенсії обчислений з даного грошового забезпечення з 01.01.2016 становить 5670,00 грн. Доплата за період з 01.01.2016 по 31.01.2018 складає 48877,88 грн. Кошти за період з 01.06.2017 по 31.01. 2018 в сумі 19926,72 грн. було зараховано в лютому 2018 року. Однак, на порушення вимог статті 51 Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 45 відповідач за період з 01.01.2016 по 31.05. 2017 в розмірі 28951,16 грн. кошти не перерахував.

Згідно із Законом України від 23 грудня 2015 року №900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі наданої довідки від 05.05.2017 №85/1624 про грошове забезпечення для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. Неможливість за період з 01.01.2016 по 31.05.2017 перерахувати та виплатити пенсію позивачу відповідач пояснив відсутністю коштів у Державному бюджеті України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Також у вказаному рішенні зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Таким чином, невиконання вимог ст.ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з посиланням на відсутність фінансування витрат на виплату пенсії є необґрунтованими.

Право позивача на перерахунок пенсії саме із 01 січня 2016 року гарантоване ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якої перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання вчинити дії.

При винесенні рішення судом про задоволення вимог позивача не було прийнято рішення про встановлення судового контролю за його виконанням.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Тобто, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подачі звіту про виконання рішення та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду у разі не подання звіту про виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 382 КАС України слідує, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, яка передбачає, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Зазначене свідчить про те, що позивач має право звернути рішення суду постановлене на його користь до примусового виконання після набрання ним законної сили. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність виконавчого провадження.

В статті 246 КАС України зазначено, що крім іншого, в резолютивній частині рішення суд може зазначити у разі необхідності про: порядок і строк виконання рішення; надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції та визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» заяви (№ 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року. Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги що виконання рішення в даній справі вимагає від відповідача вчинення певних дій, а саме здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу, судова колегія з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення вважає за необхідне зобов'язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у трьохмісячний строк з дня набрання даною ухвалою законної сили.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід'ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з позицією відповідача щодо того, що виплата перерахованої пенсії з січня 2016 року позивачу буде здійснена ним у порядку, встановленому Постановою від 21 лютого 2018 року № 103 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв'язку з тим, що вказана постанова № 103 не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки її прийняття свідчить про запровадження Кабінетом Міністрів України загального заходу, спрямованого на усунення системної проблеми в державі.

В резолютивній частині рішення щодо позивача суд зобов'язав відповідача здійснити перерахунок і виплату призначеної йому пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01 січня 2016 року.

Отже, вказана постанова КМУ № 103 не може регулювати правовідносини, спір у яких був вирішений судом прийняттям відповідного рішення, яким передбачений індивідуальний засіб відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем всупереч ст. 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 14, 370 КАС України рішення суду повністю не виконано, оскільки лише здійснено перерахунок пенсії, проте заборгованість не виплачено, що свідчить про невиконання рішення суду по справі, яке набрало законної сили.

Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного суду від 19.10.2018 року по справі № 206/3911/17, номер провадження (2-а/206/113/17).

Керуючись ст.ст. 243, 325, 328, 329, 382 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Богунського районного суду м.Житомира від 22 грудня 2017 року у справі № 295/12539/17 за позовом ОСОБА_1 Івановичадо Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати протягом трьох місяців з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2017 року у справі № 295/14090/17.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Мацький Є.М.