Справа № 826/2700/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Аверкова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Справа № 826/2700/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Кеда А.В.,

представника відповідача і третьої особи Чабана О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Городецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2018 року у справі

за позовом публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Городецької об'єднаної державної податкової інспекції

Головного управління Державної фіскальної служби

у Львівській області

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Головне управління Державної фіскальної служби

у Львівській області

про визнання протиправними та скасування

податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариства «Укрнафта» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Городецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.09.2016 р. №№ , , , , від 18.02.2015 р. №№ , .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що контролюючі органи мають право проводити перевірки і звірки платників податків, що позивачем несвоєчасно перераховано узгоджені податкові зобов'язання і виявлення зазначених обставин у ході камеральної, а не документальної перевірки, факту несвоєчасної сплати не спростовує.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наголошує, зокрема на тому, що оскаржувані ним податкові повідомлення-рішення прийняті за наслідками незаконної перевірки, а отже є неправомірними, що відповідає правовій позиції Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення ДФС України від 07.08.2015 р. № 255 ПАТ «Укрнафта» було розстрочено сплату податкового боргу з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за 2014-2015 рр. (договір про розстрочення податкового боргу від 10.08.2015 р. № 35).

Відповідачем було провадено камеральну перевірку своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання до бюджету, за результатами якої складено акт від 03.02.2015 р. № 74/15-0/00135390, яким встановлено порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме: протягом граничних строків несвоєчасно сплачено суму самостійно визначеного податкового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування природного газу та для видобування нафти відповідно до наведеного розрахунку.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.02.2015 р.:

1) № , яким ПАТ «Укрнафта» нараховано штраф у розмірі 274 687,78 грн. за платежем: плата за користування надрами для видобування нафти;

2) № , яким ПАТ «Укрнафта» нараховано штраф у розмірі 3052,53 грн. за користування надрами для видобування природного газу.

Також, відповідачем було провадено камеральну перевірку своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання до бюджету, за результатами якої складено акт від 23.08.2016 р. № 280/12-00/00135390.

У вказаному акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасну сплату суми самостійно визначеного податкового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування природного газу та плати за користування надрами для видобування нафти.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.09.2016 р.:

1) № , яким ПАТ «Укрнафта» нараховано штраф у розмірі 618 460,49 грн. за платежем: плата за користування надрами для видобування нафти;

2) № , яким ПАТ «Укрнафта» нараховано штраф у розмірі 41 724,49 грн. за платежем: плата за користування надрами для видобування нафти;

3) № , яким ПАТ «Укрнафта» нараховано штраф у розмірі 20 384,81 грн. за користування надрами для видобування природного газу;

4) № , яким ПАТ «Укрнафта» нараховано штраф у розмірі 338,20 грн. за користування надрами для видобування природного газу.

Позивач, вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час проведення камеральних перевірок позивача з'ясовано питання, яке не охоплюється даним видом перевірки, у свою чергу, незаконна перевірка не створює для платника жодних правових наслідків.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 36.1, 36.5 статті 36 ПК України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп. 75.1.1, 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

У ст. 76 ПК України закріплено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Пунктом 86.2 ст. 86 ПК України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами податкового органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Акт про результати камеральної перевірки може стати підставою для донарахування податкових зобов'язань, про що платнику повідомляють податковим повідомленням - рішенням. Повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його замісником) протягом 10 робочих днів, наступних за днем вручення платнику податків акта перевірки (п. 86.8 ст. 86 ПК України).

Отже, законодавством розмежовано види податкових перевірок в залежності від предмета дослідження та порядку проведення.

При цьому, питання щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати всіх передбачених ПК України податків та зборів є предметом документальної перевірки.

Крім того, слід зазначити, що нарахування штрафних санкцій платнику податку за наслідками проведення камеральної перевірки є можливим лише у разі виявлення помилок у поданій ним звітності.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.01.2018 р. по справі № 2а/1570/4582/11, від 31.01.2018 р. по справі № 804/5957/16 та від 02.10.2018 р. по справі № 826/1624/17, та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковими для апеляційного суду при вирішенні даної справи.

Разом з тим, апеляційний суд також враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

При цьому, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом камеральних перевірок, проведених відповідачем, було питання своєчасності сплати позивачем самостійно визначенихо податковихо зобов'язань до бюджету, тобто питання, яке у відповідності до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України має перевірятися податковим органом шляхом проведення документальної перевірки.

Водночас, з'ясування податковим органом під час податкової перевірки питань, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки, не можна визнати діями суб'єкта владних повноважень, що відповідають вимогам податкового законодавства, а тому інформація, зібрана інспекцією відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю, не відноситься до предмета перевірки та не може бути підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень.

Крім того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували правомірність проведення таких перевіроки позивача, а більш того, з апеляційної скарги податкового органу вбачається, що фактично він згоден з тим, що в даному випадку ним мали проводитися документальні перевірки, а не камеральні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 23.09.2016 р. №№ , , , , від 18.02.2015 р. №№ , як таких, що прийняті на підставі незаконної перевірки.

Доводи апелянта про те, що контролюючі органи мають право проводити перевірки і звірки платників податків, що позивачем несвоєчасно перераховано узгоджені податкові зобов'язання і виявлення зазначених обставин у ході камеральної, а не документальної перевірки, факту несвоєчасної сплати не спростовує, є необґрунтованими, з огляду на вищевикладене, та окрім іншого суперечать висновкам Верховного Суду, які є обов'язковими для колегії суддів.

Твердження представника апелянта в судовому засіданні про те, що ПК України передбачає можливість проведення камеральної перевірки щодо своєчасності сплати податкових зобов'язань, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах законодавства, чинного саме на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірності прийнятих ним рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Городецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Городецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 14 листопада 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: