Справа № 821/697/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/697/18

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Димерлій О.О.

суддів: Кравченка К.В., Коваля М.П.,

за участю секретаря - Сінча А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04.07.2018р. по справі № 821/697/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В квітні ОСОБА_1 ( далі - позивач ) звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області ( далі - відповідач, Управління ДМСУ в Херсонській області), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління ДМСУ в Херсонській області № ИЗ-10383 " Про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю Афганістану, паспорт НОМЕР_3 від 22 вересня 2013 року" від 11 травня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення є висновок УДМС України в Херсонській області про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 обґрунтований вчиненням ним дії, що становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, зроблений за результатами розгляду подання Адміністрації Держприкордонслужби України від 12 травня 2016 р. № 55/688 та подання Національної поліції України. Такі висновки , на думку позивача, не мають нічого спільного з доказами в розумінні приписів правових норм чинного законодавства України.

Крім того, представник позивача зазначає, що посилання відповідача на факти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної та кримінальної відповідальності, є безпідставним, оскільки ці факти мали місце та були відомі правоохоронним органам та відповідачу ще до набуття права позивача на імміграцію та отримання посвідки на постійне проживання в Україні, яка була видана у 2014 році.

Також позивач вважає, що відповідачем порушено норми чинного законодавства в частині дотримання місячного строку розгляду подання, а також розгляд подання відбувся без залучення позивача.

За наслідками розгляду зазначеної справи Херсонським окружним адміністративним судом 04 липня 2018 року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області № ИЗ-10383 від 11 травня 2017 року "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю Афганістану, паспорт НОМЕР_3 від 22 листопада 2013 року".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення прийняте відповідачем з порушенням нормативно встановленого порядку, а саме, без здійснення перевірки щодо достовірності інформації ініціаторів подання та додаткового зібрання доказів на їх підтвердження або спростування, не забезпечено позивачу можливості надати пояснення щодо підстав скасування дозволу на імміграцію в Україну, чим порушено його право на участь в розгляді вказаного питання.

В судове засідання учасники справи не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд, відповідно до вимог ч.2 ст.311 КАС України, вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, орган міграційної служби подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що спірне рішення приймалося з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи, а тому не підлягає скасуванню. Зокрема, відповідач стверджує про безпідставність висновків суду про відсутність доказів щодо належного повідомлення позивача, оскільки законодавством не встановлено яким чином необхідно повідомляти іммігранта. Також міграційна служба вказує, що відповідач неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, після засудження на шлях виправлення не став, є організатором переправлення нелегальних іммігрантів в Україну з подальшим їх переміщенням до країн Європейського Союзу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити зазначену апеляційну скаргу без задоволення, у зв'язку з тим, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог є законним та об'єктивним.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Ісламської Республіки Афганістан, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_3, виданим 22.11.2013 р.

21 березня 2014 р. позивач звернувся до Управління ДМС в Херсонській області із заявою про надання дозволу на імміграцію на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки його дитина є громадянином України.

03 липня 2014 року громадянину Афганістану ОСОБА_1 Управлінням ДМС у Херсонській області надано дозвіл на імміграцію № 1/4-9550 та дозволено постійне проживання в Україні.

11 липня 2014 р. позивачу видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 з безстроковим терміном дії.

Як вбачається зі змісту відзиву на позов, 09 грудня 2016 року за вихідним № 8.1/7956-16 ДМС України направила Управлінню ДМС в Херсонській області подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12 травня 2016 р. № 55/688 та Національної поліції України від 11 серпня 2016 р. № 8837/02/16-2016 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1, в межах компетенції.

Начальником відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМСМ України в Херсонській області на виконання пункту 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 розглянувши подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12 травня 2016 р. № 55/688 та Національної поліції України від 11 серпня 2016 р. № 8837/02/16-2016 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 складено висновок, в резолютивній частині якого зазначено:

- скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання від 11 липня 2014 р. серії НОМЕР_5 з безстроковим терміном дії.

- направити копію рішення про скасування дозволу на імміграцію заявникові за місцем його проживання та вжиття заходів, передбачених ст. 13 Закону України " про імміграцію".

Даний висновок затверджено начальником Управління ДМС України в Херсонській області від 11 травня .2017 р.

Рішенням Управління ДМС в Херсонській області від 11 травня 2017 р. № 1/3-10383, виданим громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, про те, що йому на підставі пунктів 3,4 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 03 липня 2014 р.

Вважаючи вказане рішення відповідача незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ст. 1 Закону №2491-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно з п.3 ч.1 ст.6 Закону №2491-III спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. №3 60 затверджено "Положення про Державну міграційну службу України", (далі - Положення № 360), п.п. 33 п. 4 якого передбачено, що Державна міграційна служба України (далі - ДМС України), відповідно до покладених на неї завдань, здійснює відповідно до закону державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.п. 6 п. 6 Положення №360 ДМС України для виконання покладених на неї завдань має право ініціювати проведення спільних перевірок з правоохоронними органами та іншими центральними органами виконавчої влади у межах повноважень, передбачених законом.

Відповідно до п.7 вказаного Положення ДМС України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

В силу підпункту 2 частини 3 ст.4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, якщо він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, серед іншого, організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону України "Про імміграцію" заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Як зазначалось вище, 03 липня 2014 року позивач отримав від Управління ДМС у Херсонській області дозвіл на імміграцію поза квотою, як батько громадянина України, та йому дозволено постійне проживання в Україні.

Статтею 12 Закону України "Про імміграцію" визначені підставі для скасування дозволу на імміграцію. Так, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983. ( далі - Порядок № 1983).

Відповідності до п. 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Пунктом 22 Порядку №1983 встановлено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 вказаного Порядку, для прийняття відповідного рішення вказаним органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Як встановлено судом, оскаржуване рішення відповідача прийнято за результатами розгляду подання Національної поліції України від 11.08.2016 р. № 8837/02/16-2016 та подання Адміністрації Державної прикордонної служби від 12.05.2016 р. №55/688, якими встановлено, що перебування на території України позивача створює загрозу національній безпеці України, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України, та обґрунтовано наступними обставинами, зокрема, -

- вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 08.10.2012 р. позивача було засуджено до п'яти років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України (незаконне переправлення осіб через державний кордон України);

- позивач після засудження на шлях виправлення не став і є одним з активних організаторів переправлення нелегальних мігрантів в Україну з подальшим їх переміщенням до країн Європейського Союзу;

- позивач підтримує стійкі зв'язки з лідерами та учасниками організованих злочинних груп, через розгалужену мережу пособників особисто контролює переважну більшість потоків нелегальних мігрантів, що становить загрозу національній безпеці України.

- протягом листопада 2015 р. - січня 2016 р. оперативними підрозділами Прикордонної служби України зафіксовано причетність позивача до семи випадків організації незаконного переправляння громадян Афганістану через кордон України в Угорщину;

- потужні злочинні зв'язки позивача, у тому числі у правоохоронних органах, та набутий під час протиправної діяльності досвід, дають змогу останньому уникати кримінальної відповідальності.

Згідно пункту 23 Порядку № 1983 ДМС України, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Виходячи з наведених приписів законодавства, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що норми Закону України "Про імміграцію" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень" від 26.12.2002 №1983, не містять вимог щодо скасування дозволу, визначених статтею 12 цього Закону, у разі негативних рекомендацій правоохоронних органів та Держприкордонслужби.

Враховуючи, що відповідно до чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вказані подання не є безумовною підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну, а носять рекомендаційний характер, тому відповідач повинен був не тільки вивчити, але й перевірки інформацію ініціаторів такого подання шляхом отримання додаткової інформації як від ініціаторів подання, так і від інших органів, а також запросити для надання пояснень позивача.

Зі змісту висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 від 11.05.2017р., апеляційним судом встановлено, що під час вивчення подання Національної поліції України № 8837/02/16-2016 від 11.08.2016 р. та подання Адміністрації Державної прикордонної служби №55/688 від 12.05.2016 р., відповідачем додаткової інформації у ініціаторів подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб не запитувалася, жодних дій, спрямованих на підтвердження або спростування інформації, викладеної у поданнях, не вчинялося. При цьому, представник відповідача в судовому засіданні вказані обставини не заперечував.

Також в матеріалах справи відсутні докази щодо запрошення позивача для надання пояснень з питання скасування його дозволу на імміграцію в Україну.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на лист від 11.05.2017 р. №1/3-10417, адресований ОСОБА_1, в якому значиться, що рішенням від 11.05.2017 р. скасовано дозвіл на імміграцію, роз'яснено наслідки такого рішення та запрошено прибути до Олешківського РС або до Управління ДМС в Херсонській області для отримання вичерпної інформації та для повернення посвідки на постійне проживання.

Міграційна служба в апеляційній скарзі стверджує, що відповідно до п.23, п.24 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 " Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень" не передбачено направлення самого листа з рекомендованим повідомленням, а лише визначено "письмово повідомляється".

Однак. апеляційний суд відхиляє такий довід апелянта, оскільки засіб повідомлення (доставляння, ознайомлення) особи з прийнятим рішенням про скасування дозволу на імміграцію визначається Інструкцією з діловодства в апараті Державної міграційної служби України, затвердженою наказом Державної міграційної служби України від 21 листопада 2014 року №320.

Зокрема, п.п.4.9.2 п. 4.9 указаної Інструкції наголошується, що вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового ( у тому числі спеціального ) зв'язку, електрозв'язку, а також доставляються кур'єрською, фельд'єгерською службою. З метою запобігання несанкціонованому доступу сторонніх осіб до персональних даних громадян пересилання вихідних документів, що містять таку інформацію, здійснюється з використанням поштового зв'язку - рекомендованими відправленнями, або спеціальним зв'язком, а також фельд'єгерською службою.

Отже, відповідачем не надано жодних доказів його направлення адресату рекомендованим листом з повідомленням, або доказів отримання позивачем такого листа.

Суд також відмічає, що подання Національної поліції України та Адміністрації Держприкордонслужби, не містять жодних доказів вчинення позивачем протиправних дій які, створюють загрозу національній безпеці і громадському порядку України, а тому дії відповідача по скасуванню оскаржуваного рішення фактично призвели до безпідставного позбавлення гарантованого Конституцією України права громадянина іншої держави на постійне проживання в Україні за відсутності доведеного у відповідності до чинного законодавства факту порушення, визначеного пунктами 3 , 4 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративний справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд позбавлений можливості надати правову оцінку доводам відповідача щодо притягнення позивача у період з 2007 по 2010 роки до адміністративної та кримінальної відповідальності, як доказ вчинення позивачем протиправних дій які, створюють загрозу національній безпеці і громадському порядку України., оскільки зазначені обставини не відображені у висновку УДМС в Херсонській області щодо скасування дозволу на імміграцію та не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Натомість, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими твердження позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що притягнення позивача до адміністративної та кримінальної відповідальності у період з 2007 по 2010 роки мало місце до прийняття відповідачем рішення 03.07.2014 року про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну №1/4-9550, а тому зазначені обставини не можуть бути покладені в основу рішення відповідача про скасування такого дозволу в подальшому.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них. Тобто, в розумінні вказаної статті загальні підстави, умови, форми, основні ознаки правопорушення, що створюють їх склад, за що особу може бути притягнуто до одного з видів відповідальності, та процедуру такого притягнення має визначати закон.

Також апеляційний суд не погоджується з доводом міграційної служби, викладеним в апеляційній скарзі, про те, що інформація щодо дій позивача, які суперечать забезпеченню інтересам національної безпеки України, яка міститься у поданні Національної поліції України та Адміністрації Держприкордонслужби, була підставою для прийняття ГУ ДМС в Одеській області рішення від 13.05.2017 р. за № 39 про примусове повернення за межі території України ОСОБА_1 до країни походження, яке залишено в силі постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 р. у справі № 520/11167/17, оскільки предметом розгляду даної справи є рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Афганістан ОСОБА_1 яке було підставою для прийняття ГУ ДМС в Одеській області рішення про примусове повернення за межі території України позивача в силу його чинності на момент прийняття, а тому не підлягає правовій оцінці в межах розгляду даних спірних правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Управління ДМС України в Херсонській області № ИЗ-10383 від 11.05.2017 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, прийняте відповідачем з порушенням нормативно встановленого порядку, а саме, без здійснення перевірки щодо достовірності інформації ініціаторів подання та додаткового зібрання доказів на їх підтвердження або спростування, не забезпечено позивачу можливості надати пояснення щодо підстав скасування дозволу на імміграцію в Україну, чим порушено його право на участь в розгляді вказаного питання, а тому апеляційна скарга міграційної служби задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 315, 316, 321, 325 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби в Херсонській області - залишити без задоволення , а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Кравченко К.В. Коваль М.П.