Справа № 2а-5017/2010
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-5017/2010
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Бондаренко Н.В., за участю заявника ОСОБА_1 та представника Білоцерківського обєднаного управління пенсійного фонду України Київської області ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 заяву ОСОБА_1, про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі №2а-5017/2010,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою 13.06.2018 року мотивуючи тим, що постановою Білоцерківського суду у Київський області від 27.06.2012 року, у справі № 2а-5017/2010 внаслідок перегляду постанови суду від 25.03.2010 року було зобовязано Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква (тепер Білоцерківське обєднане управління ПФУ Київської області) провести перерахунок та виплатити йому згідно ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з 27.01.2009 року по 23.12.2009 року, включно з врахуванням виплачених сум. У вересні 2011 року управління ПФУ надало до виконавчої служби довідку про те, що добровільно виконано постанову суду в повному обсязі, внаслідок чого виконавча служба 30.09.2011 року закінчила виконавче провадження, однак в дійсності рішення суду не було виконано, оскільки ні станом на 2011 рік, ні пізніше боржник присуджені судом кошти йому не виплатив, тобто надав виконавчій службі фіктивну довідку. Факт невиплати йому присуджених коштів підтверджується довідкою від 23.05.2018 року Білоцерківського обєднаного УПФУ Київської області, з якої вбачається, що його пенсія в той період не тільки не збільшилась, а й навіть зменшилася, в той час якби було виконано рішення суду, то йому було б виплачено близько 7000-7500 грн. У звязку з цим просив суд зобовязати Білоцерківське обєднане управління ПФУ Київської області подати до суду звіт про виконання постанови від 27.06.2012 року по справі №2а-5017/2010 і накласти на відповідальну за виконання судового рішення посадову особу штраф.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі просив: зобовязати Білоцерківське обєднане управління ПФУ Київської області подати до суду звіт про виконання постанови від 27.06.2012 року по справі №2а-5017/2010, накласти на відповідальну за виконання судового рішення посадову особу відділу державної виконавчої служби штраф, та зазначив, що постанову суду від 25.03.2010 року та виконавчий лист отримав і подав до виконавчої служби на примусове виконання в межах якого УПФУ провело перерахунок та нарахування пенсійних коштів за період з 27.01.2009 року по 31.12.2009 року, але не виплатило дані кошти. Постанову суду від 27.06.2012 року та виконавчий лист він отримав на руки 03.08.2012 року та подав на виконання, однак відомостей про відкриття виконавчого провадження він не має. Він звертався до ГТУ Юстиції у Київські області, однак відповідні документи для виконання рішення суду від 27.06.2012 року не подавав.

Представник Білоцерківського обєднаного управління пенсійного фонду України в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, подала до суду відзив, в якому зазначила, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010, у справі № 2а-5017/2010, позов ОСОБА_1 задоволено та зобов'язано УПФУ у місті Біла Церква провести перерахунок доплати до пенсії та виплатити ОСОБА_1 згідно ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на відповідний період, починаючи з 27.01.2009 по 31.12.2009 року. 29 серпня 2011 року на адресу управління надійшла постанова міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження № 28343971 від 23.08.2011 року про примусове виконання виконавчого листа №2а-5017/2010 від 17.08.2011 року. На виконання вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2011 року та постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 25.03.2010 року, ОСОБА_1 здійснено нарахування коштів у розмірі 7210,58 грн., що підтверджується розпорядженням Управління від 07.09.2011 № 199124 та виплатним протоколом від 19.09.2011 року. У вересні 2011 року, після нарахування коштів згідно рішення суду № 2а-5017/2010, Управлінням було повідомлено державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ГУЮ у Київській області щодо виконання вказаної вище постанови, у зв'язку із цим державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 28343971. Нараховані кошти мали бути виплачені ОСОБА_1 у жовтні 2011 року, проте саме з жовтня 2011 року виплатний код 997 був заблокований Інформаційно-обчислювальним центром, а нараховані кошти залишилися заборгованістю. Управління зверталося до Головного управління ПФУ у Київській області щодо звернення до спеціалістів Інформаційно-обчислювального центру Міністерства праці та соціальної політики для доопрацювання програмного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ для відновлення 997 коду виплати, проте запит залишився без результату. У зв'язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення та виплату коштів, Верховною Радою України 05.06.2012 було прийнято Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно до положень ч. 1 ст. 3 якого,виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Отже, списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів. Виконавчий лист по справі № 2а-5017/2010 входить до переліку рішень, виконання яких гарантується державою і відбувається у відповідності з наведеним вище Законом № 4901-VI.Додатково зазначають, що 27.06.2012 року в результаті перегляду за нововиявленими обставинами постанову Білоцерківського міськрайонного суду від 25.03.2010 № 2а-5017/2010 скасовано та винесено нову, якою встановлений інший період перерахунку, а саме з 27.01.2009 по 23.12.2009 року. Оскільки, період перерахунку зменшено на 8 днів, то сума згідно даного рішення суду теж підлягає коригуванню. Провівши комплексний аналіз норм діючого законодавства України, вищевикладених обставин справи, Управління діє в рамках законодавчого поля та у відповідності до норм діючого чинного законодавства, у звязку з цим просить відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.15-16), постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010 року, у справі № 2а-5017/11, за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області, про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок і виплату доплати до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, було зобов'язано Управління ПФУ у місті Біла Церква провести перерахунок доплати до пенсії та виплатити ОСОБА_1 згідно ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на відповідний період, починаючи з 27.01.2009 по 31.12.2009 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2011 року (а.с. 26-27) апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010 року залишено без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010 року залишено без змін.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2012 року задоволено заяву Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області про перегляд постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010 року за нововиявленими обставинами, якою постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010 року скасовано і зобовязано Управління ПФУ у місті Біла Церква провести перерахунок доплати до пенсії та виплатити ОСОБА_1 згідно ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, встановивши її на розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно, в розмірах визначених в Законі «Про державний бюджет України н 2009 рік», починаючи з 27.01.2009 по 23.12.2009 року, з врахуванням виплачених сум. Постанова набрала законної сили 10.07.2012 року.

Вирішуючи питання про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 2а-5017/2010, суд виходить з наступного.

Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб'єкта владних повноважень зобов'язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов'язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

В силу принципу офіційності суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, у тому ж кількісному і, якщо це можливо, персональному складі, а також у тому ж судовому засіданні, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, який програв справу і на якого покладено певні обов'язки, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов'язків згідно із судовим рішенням та можливості суб'єкта владних повноважень їх виконати.

Таким чином, КАС України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено саме на суд, який, в разі неподання такого звіту, ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф.

Разом з тим, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2012 року на відповідача не було покладено обов'язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії». Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki) від 13.06.2006 № 2132/02, пп. 24-27, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» від 12.05.2011 № 11944/05).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine) від 26.04.2005 № 29439/02 та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine) від 19.02.2009 № 1811/06).

Таким чином, аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

На обґрунтування необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду позивач зазначив, що у нього є сумніви у намірах відповідача виконати постанову Білоцерківського міськрайонного суду від 27.06.2012 року, оскільки Управління ПФУ в м. Біла Церква Київської області начебто добровільно виконало постанову суду в повному обсязі, внаслідок чого виконавча служба 30.09.2011 року закінчила виконавче провадження, бо надала фіктивну довідку.

Разом з цим, суд зазначає, що самі по собі сумніви позивача не можуть бути самостійною підставою для покладення на відповідача додаткових обов'язків, пов'язаних з виконанням рішення суду та звертає увагу на те, що саме постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010 року була звернена до примусового виконання, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2011 року та постановою про закриття виконавчого провадження від 30.09.2011 року №28343971 щодо виконання виконавчого листа №2а-5017/10 виданого 17.08.2011 року, копією виконавчого листа №2а-5017/2010, виданого 17.08.2011 року (а.с. 57, 67, 68).

При цьому судом встановлено, що після набрання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2012 року у справі № 2а 5017/11, законної сили, яка постановлена в результаті перегляду постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010 року за нововиявленими обставинами, та яку позивач ОСОБА_1 отримав 03.08.2012 року разом з виконавчим листом, що підтверджується розпискою (а.с.52), на примусове виконання не зверталась.

При цьому судом встановлено, що на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010 року було здійснено перерахунок доплати до пенсії та нараховано кошти в розмірі 7210,58 грн., що підтверджується копією розпорядження 199124 від 07.09.2011 року та протоколом від 19.09.2011 року (а.с. 69,70) та невиплачені боржником, оскільки саме з жовтня 2011 року виплатний код 997 був заблокований Інформаційно-обчислювальним центром, а нараховані кошти залишилися заборгованістю. У зв'язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення та виплату коштів, Верховною Радою України 05.06.2012 було прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до положень ч. 1 ст. 3 якого,виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

П. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п. 4 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 визначено порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до п. 4 постанови КМ України № 440 від 03.09.2014 року (із змінами, внесеними згідно з Постанови КМ № 848 від 08.11.2017) «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», в якому передбачено, зокрема, що рішення - це виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Цим порядком також визначено перелік документів, які заявник подає до органу державної виконавчої служби, в тому числі оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію) та у разі зміни способу і порядку виконання рішення, зміни стягувача за судовим рішенням на його спадкоємця (правонаступника) до виконавчого документа або рішення суду заявник додає відповідну ухвалу суду.

Як вбачається з матеріалів доданих до заяви ( а.с. 75-78) ОСОБА_1 звертався до Міністерства юстиції України та до управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області із заявами та йому було надано розяснення щодо примусового виконання рішення суду з урахуванням вищевказаного Закону та постанови КМ України, однак він відповідних дій не вчинив.

Таким чином, матеріали справи містять докази про вчинення відповідачем дій, направлених на виконання рішення суду, зокрема, проведення перерахунку відповідачем зазначеної доплати до пенсії згідно ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, за період з 27.01.2009 по 31.12.2009 року , а дій щодо примусового виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2012 року у справі № 2а 5017/11 щодо перерахунку відповідачем доплати до пенсії згідно ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, за період з 27.01.2009 по 23.12.2009 року, заявник не здійснив.

Ч. 1 ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи. При цьому, у випадку невиконання відповідачем рішення суду, позивач не позбавлений права звернути його до примусового виконання у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» від 13.03.2017, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що наведене є правом, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення та враховуючи, що встановлення зазначеного зобов'язання є правом суду, а не його обов'язком, та враховуючи зазначені вище в рішенні обставити справи, в задоволенні заяви про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення слід відмовити.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність, в даному випадку, достатніх підстав для встановлення судового контролю і зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

У задоволенні вимог щодо накладення на відповідальну за виконання судового рішення посадову особу відділу державної виконавчої служби штрафу, також слід відмовити, оскільки питання з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби вирішуються в порядку ст. 287 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 294, 382 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі №2а-5017/2010, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 09.11.2018 року.

Суддя:ОСОБА_3