Справа № 569/9282/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1427/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Куцоконя Ю.П. в порядку письмового провадження в м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 119178 від 09 травня 2018 року, винесену поліцейським роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Кицуном А.П. (далі - Інспектор), про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Інспектором не надано оцінку обставинам справи при розгляді та складанні постанови про адміністративне правопорушення, а також не було доведено обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018 року позов задоволено повністю. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 119178 від 09 травня 2018 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень. Справу про адміністративне правопорушення щодо позивача за ч.2 ст.121 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необ'єктивним, упередженим, необґрунтованим та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваленим без повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, без надання оцінки всім доказам та аргументам учасників справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач керував автобусом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що мав технічні несправності, а саме тріщини вітрового скла в зоні дії склоочисників, чим порушив ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», п.31.1 ПДР України та п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010, у зв'язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки відеоматеріалам із технічного пристрою поліцейського, та прийшов до невірного висновку, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбачений ч.2 ст.121 КУпАП. Також вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував у справі норми матеріального права, оскільки позивачем були недотримані норми стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху - ДСТУ 3649:2010.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 09 травня 2018 року інспектором була винесена постанова серії ВР № 119178 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно позивача ОСОБА_2

У постанові серії ВР № 119178 зазначено, що 09 травня 2018 року о 09 годині 55 хвилин в місті Рівне на вулиці Київській,40 ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 817», номерний знак НОМЕР_1, який використовується для перевезення пасажирів, що має технічні несправності: тріщини вітрового скла в районі роботи склоочисників, з якими відповідно до встановлених правил експлуатації рух забороняється, чим порушив статтю 16 Закону України «Про дорожній рух», п.6.8.5. ДСТУ 3649:2010 та п.31.1. Правил дорожнього руху.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення позивач ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, і на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена відповідачем без наявності достатніх доказів правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правила дорожнього руху у відповідності до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху України) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною другою статті 121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Згідно частини першої статті 121 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до вимог пункту 31.1. Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Випадки, коли експлуатація транспортних засобів заборонена, встановлені пунктами 31.2. - 31.7 Правил дорожнього руху.

Серед інших забороняється експлуатація транспортних засобів у разі відсутності передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду, а також у разі встановлення на склі додаткових предметів або нанесення покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість (підпункти «а», «в» пункту 31.4.7 Правил дорожнього руху).

Інших вимог щодо заборони експлуатація транспортних засобів у разі пошкоджень вітрових стекол Правила дорожнього руху не містять.

Щодо посилань відповідача на недотримання вимог пункту 6.8.5. ДСТУ 3649:2010, яким визначено, що на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Так, ДСТУ 3649 : 2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року № 630.

Відповідно до ст.1 ДСТУ 3649 : 2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі - КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Однак, зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649 : 2010 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу.

Нормами статті 35 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-ХІІ від 30.06.1993 передбачено проведення обов'язкового технічного контролю транспортних засобів, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Приписами частин 3, 4 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно ч. 5 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» обов'язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб'єкти проведення обов'язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Відповідно до ч. 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить, зокрема, для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Відповідно до ч. 8 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» на кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

В положеннях частини 1 статті 37 Закону України «Про дорожній рух» визначенні підстави для заборони експлуатації незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов'язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Частиною другою цієї статті унормовано, що експлуатація транспортних засобів також забороняється в разі: порушення вимог щодо їх переобладнання; порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв; виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення.

Беручи до уваги наведені положення Закону України «Про дорожній рух», слід дійти висновку, що законодавець покладає контроль щодо технічного стану автобусів на спеціальні суб'єкти проведення обов'язкового технічного контролю.

До матеріалів позовної заяви позивач долучив копію протоколу № 00689-03096-17 від 21.12.2017 щодо перевірки технічного стану транспортного засобу «Mercedes-Benz 817», номерний знак НОМЕР_1, згідно якого транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним. Дата наступного проходження обов'язкового технічного контролю: не пізніше 21.06.2018.

Отже, спірні правовідносини, які мали місце 09 травня 2018 року, виникли до часу проходження обов'язкової перевірки технічного стану транспортного засобу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ВР № 119178 від 09.05.2018 дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КУпАП, а саме: водій керував ТЗ «Mercedes-Benz 817», номерний знак НОМЕР_1, який використовується для перевезення пасажирів, що має технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатації рух забороняється, зокрема мав тріщини вітрового скла в районі роботи склоочисників.

Разом з тим, із системного аналізу діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вбачається, що саме порушення Правил дорожнього руху України, а не стандартів ДСТУ є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Досліджуючи долучені до відзиву на адміністративний позов відеоматеріали, де, на думку відповідача, зафіксовані зазначені в оскаржувані постанові несправності, колегія суддів звертає увагу, що такі належним чином безпосередньо на відеокамеру зафіксовані не були, їх розмір не встановлено.

Згідно з п.1 ст.247КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, а отже не виконано обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення.

Таким чином, суть адміністративного правопорушення, зазначена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 119178 не відповідає об'єктивній стороні правопорушення.

Враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині скасування постанови серії ВР № 119178 від 09.05.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень, є правомірними, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018 року у справі 569/9282/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 13.11.2018.