Справа № 1840/2661/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.М. Кунець
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 р. Справа № 1840/2661/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Бершова Г.Є.,

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці ДФС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2018, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 10.08.18 по справі № 1840/2661/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКСІМ ГРУП"

до Сумської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.02.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тексім Груп» (далі - позивач, ТОВ «Тексім Груп»), звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумської митниці ДФС, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Сумської митниці ДФС № від 26.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ТОВ «Тексім Груп» подавали відповідні додаткові декларації в строки визначені інспектором, жодних карток відмов прийняття декларацій не було, а тому Товариство виконало свій обов'язок щодо подання додаткової декларації в строки, визначені законодавством.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 року позовні вимоги було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Сумської митниці ДФС № від 26.02.2018, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКСІМ ГРУП" застосовано штраф у сумі 1020 грн.

Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Сумською митницею ДФС було проведено перевірку дотримання митного законодавства ТОВ «Тексім Груп» з питань подання митних декларацій у визначені законодавством строки, що передбачені частиною 1 ст.261 Митного кодексу України, за наслідками якої було складено Акт про неподання митної декларації у визначені законодавством строки (у даній справі - Акт №47 від 07.02.2018р. (а.с.6).

Відповідно до вказаного Акту, відповідач дійшов висновку, що товариством допущено порушення вимог ч.1 ст.261 Митного кодексу України, а саме: у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

При цьому, як зазначено в Акті №47 від 07 лютого 2018 року, попередній документ - 40 ТН №UА805180/2017/020465 було подано 12.12.2017р. Дата до якої позивачу (декларанту) необхідно було подати МД визначено - 26.01.2018р.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст.54 та підпункту 54.3.1. пункту 54.3 статті 54, пункту 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України передбачено відповідальність у вигляді нарахування контролюючим органом штрафних санкцій у разі якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

З урахуванням порушень, зазначених в Акті про неподання митної декларації у визначені законодавством строки, з посиланням на положення підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст.54 та підпункту 54.3.1. пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України Сумською митницею ДФС до позивача було застосовано штрафну санкцію, розмір якої Сумська митниця ДФС визначила у прийнятому податковому повідомленні-рішенні № від 26.02.2018р. (сума штрафу 1020 грн.).

Позивач не погодився із таким податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не довів факт недотримання позивачем строків подачі митної декларації, неподання або факт несвоєчасного подання позивачем митної декларації.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що декларантом не було дотримано критерію щодо змісту додаткової митної декларації, оскільки в ній не зазначено жодних уточнених відомостей щодо товарів, які були задекларовані за ТН, а лише продубльовано відомості у порівнянні з ТН.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 МК України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством, відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

У відповідності до статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Вказане положення передбачає можливість подання декларації в двох формах - письмовій та електронній. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках. Митна декларація ті інші документи, подання яких органам доходів і зборів передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Згідно з даними Акту, який став підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, попередній документ, поданий Товариством, є митна декларація в режимі ІМ40ТН.

Класифікатором типів декларації визначено «ІМ - тип декларації на ввезення, ТН - Тимчасова митна декларація на товари, точні відомості про код згідно з УКТЗЕД яких можуть бути встановлені після проведення їх дослідження, отримання додаткової інформації тощо».

Таким чином, при поданні відповідної декларації до органу доходів і зборів виникає обов'язок у декларанта або уповноваженої ним особи, яка не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення і митної декларації у звичайному порядку, подати додаткову декларацію у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації (стаття 260 МК України).

Так, згідно ч.1 ст. 260 Митного кодексу України, якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов'язання подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Частиною 1 статті 261 Митного кодексу України вказано, що у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивачем було подано тимчасову декларацію (попередній документ), якій присвоєно номер ІМ 40 ТН №UА805180/2017/020465 від 12.12.2017р. (а.с.7). Згідно з Актом №47 від 07.02.2018р. про неподання митної декларації визначено, що дата, до якої необхідно було подати МД - 26.01.2018р. (а.с.6). Позивач надав докази того, що 26.01.2018р., тобто з дотриманням зазначеного строку, ним було подано додаткову декларацію (ДТ) (а.с.12-13) і митним органом дана декларація була прийнята з присвоєнням відповідного номеру UА805180/2017/001448 з відміткою митного органу про отримання 26.01.2018р.

Таким чином, позивачем доведено, що підприємство повністю виконало свої зобов'язання, а саме: декларант подав додаткову декларацію у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Посилання відповідача на те, що в подальшому позивачем було відкликано додаткову декларацію і подано ще одну (оновлену) додаткову декларацію вже з порушенням строків колегією суддів відхиляється, оскільки фактично при прийнятті оскаржуваного повідомлення-рішення відповідач брав до уваги дані (згідно з Актом досліджувались і строки реєстрації та подачі) саме тієї додаткової декларації, яка була подана позивачем першою після реєстрації тимчасової декларації. Крім цього, відповідач не надав суду пояснень щодо відсутності у позивача права або заборони відкликати додаткову декларацію з подальшим поданням оновленої додаткової декларації з уточненими даними.

При цьому, слід зазначити, що відповідач не заперечує і не спростовує факт того, що додаткова митна декларація була подана позивачем у строк, зазначений в Акті, не заперечує і факт прийняття додаткової декларації. Відповідач акцентує увагу на тому, що направляючи до митного органу додаткову декларацію, декларант має зазначити будь-які уточнюючи відомості, натомість додаткові декларації подані, Товариством, повністю дублювали інформацію, зазначену у тимчасових декларація.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Так, вказані норми чинного законодавства, які стали підставою для застосування штрафних санкцій і на які йдеться посилання в оскаржуваному повідомленні-рішенні визначають відповідальність у вигляді штрафу за таке порушення, як несвоєчасне подання податкової (митної) декларації. Отже, на підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач мав в межах розгляду даної справи довести факт недотримання позивачем строків подачі митної декларації, неподання або факт несвоєчасного подання позивачем митної декларації.

Слід також зазначити, що Акт про неподання митної декларації у визначені законодавством строки також не містить будь-якої інформації стосовно факту неподання або несвоєчасного подання митної декларації позивачем (кількість днів затримки подання додаткової декларації понад строк визначених законодавством, тощо).

Колегією суддів встановлено, що відповідач не заперечує факт того, що додаткова декларація дійсно була прийнята Сумською митницею і їй було присвоєно номер UА805180/2017/001448 з відміткою митного органу про отримання 26.01.2018р. Натомість, відповідач посилається, як вже було зазначено вище, лише на ідентичність даних у тимчасовій та додатковій деклараціях, не зазначаючи при цьому, яку саме норму чинного законодавства в даному випадку порушено позивачем.

Зазначені доводи відповідача колегія суддів не приймає, оскільки у разі виявлення неповноти відомостей або встановлення неналежних відомостей, викладених в додатковій декларації, у відповідача є інші заходи реагування (прийняття картки-відмови, складання протоколу про порушення митних правил за статтею 472 МК України, тощо).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та зазначає, що воно скасуванню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 311 , 315, 316 , 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 по справі № 1840/2661/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов