Справа № 804/3608/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

07 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/3608/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Горшкова В.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Нагорного Б.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 31 липня 2018 року, (суддя суду першої інстанції Горбалінський В.В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

в с т а н о в и в :

18 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 08.06.2007 року нею було укладено з АК ІБ "УкрСиббанк" договір про надання споживчого кредиту, по якому банком було прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості у сумі 14 042,39 швейцарських франків. 05.03.2018 року відповідачем було складено акт за результатами позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1, на підставі якого прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення про збільшення зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, з військового збору та штраф за не подання звітності. Позивач вважає вказані рішення протиправними, оскільки нарахування грошових зобов'язань за спрощеним боргом суперечить п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, п.п. 165.1.59. п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України. Позивач зазначає, що вона є фізичною особою-підприємцем і подала вчасно податкову декларацію платника єдиного податку, вважає, що в неї не виникло додаткового обов'язку подавати декларацію про майно та доходи як у фізичної особи. Також, позивач зазначає, що оскільки не отримувала наказу про призначення перевірки щодо неї, відповідач не мав права проводити документальну позапланову невиїзну перевірку та відповідно приймати оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Також, позивач вказує, що нею фактично було сплачено всю суму кредиту, а сума прощеного боргу не є благом, вона фактично є вигодою банку, тому сума прощеного кредиту не підлягає оподаткуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції протиправно не застосовано до спірних відносин приписи п. 59 ч. 1 ст. 165 ПК України, яка вказує, що позивач звільнена від обов'язку сплачувати податок за суму спрощеного (анульованого) кредиту у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації боргу. Також, позивач зазначає, що неотримання нею у момент анулювання боргу додаткового блага не створює підстав і для сплати податку та інших обов'язкових платежів. Позивач наголошує, що вона фактично сплатила всю суму кредиту у двократному розмірі, тому понесла збитки, а не отримала додаткові блага. Також, позивач вважає, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про наявність в неї обов'язку подавати річну декларацію про майно та доходи за 2015 року як фізичною особою, позивач наголошує, що нею правомірно було подано лише декларацію про майно і доходи як фізичною особою - підприємцем. Крім того, позивач зазначає, що оскільки вона не отримувала копію наказу про проведення перевірки, протиправними є акт перевірки та податкові повідомлення - рішення.

Також, від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначає, що відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, сума прощеного боргу за Кредитним договором від 08.06.2007 р. №0 в розмірі 323415.16 грн. не вважається додатковим благом, оскільки за своїм правовим статусом Кредитний договір 2015 року є договором про зміну валюти кредиту, тому, оскільки фінансовий кредит не був погашений до 01 січня 2014 року, а прощення боргу відбулось починаючи з 01.01.2015 року, сума прощеного боргу не включається до суми місячного (річного) оподаткованого доходу. На підтвердження своєї позиції позивач просить врахувати постанову Верховного Суду від 15.05.2018 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, посилаючись на доводи зазначені в адміністративному позові, апеляційній скарзі, додаткових поясненнях, просили суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.07.2007 року ОСОБА_1 уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позивач отримала кредитні кошти в сумі 64 000 швейцарських франків, що дорівнювало еквіваленту 264 217,02 грн. за курсом НБУ на день укладання договору.

04.11.2015 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 0 (щодо спрощення частини боргу), відповідно до якого сторони дійшли згоди, що банк здійснює анулювання (прощення) частини заборгованості за умови подання позичальником заяви щодо анулювання частини заборгованості та погашення частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 276178,42 грн. у валюті наданого кредиту.

06.11.2015 року ПАТ "УкрСиббанк" направив ОСОБА_1 за вихідним № 31-1-61/207 повідомлення про анулювання боргу (в порядку абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України), в якому повідомлено позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що АТ "УкрСиббанк" прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості, яка станом на 06.11.2015 року становить 14 042,39 швейцарських франків, що становить 323 415,16 грн. по курсу НБУ, з яких - 14 017,39 швейцарських франків або 322 839,37 грн. за основною сумою боргу і 25 швейцарських франків або 575,78 грн. сума відсотків, та звернуто увагу, що відповідно до абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом є доходом ОСОБА_1, отриманим як додаткове благо і їй необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір.

01.06.2018 року ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська направило на адресу ОСОБА_1 за вих. № 1342-12/10/13-01-30 лист про порушення нею вимог п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, абз. "д" п.п. 164.2.17 та п. 179.1. ст. 179 Податкового кодексу України та про запрошення до ДПІ для подання декларації.

12.02.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області видано наказ № 956-п, яким наказано провести з 22.02.2018 року документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року тривалістю 3 робочих дні. Вказаний наказ було направлено на адресу позивача поштовим зв'язком , проте його було повернуто у зв'язку із неотриманням.

05.03.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було складено Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, в якому встановлено порушення:

1. п. 176.1 ст. 176 Податковго кодексу України внаслідок не подання податкової декларації про майно і доходи за 2015 рік;

2. абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України у зв'язку з отриманням додаткового блага у вигляді суми анульованої (спрощеної) заборгованості за кредитом у результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 63 837,07 грн.

3. п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у зв'язку з отриманням додаткового блага у вигляді суми анульованої (спрощеної) заборгованості за кредитом у результаті чого донараховано військовий збір за 2015 рік в розмірі 4 833,46 грн.

16.04.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесені податкові повідомлення-рішення:

№ про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 79 796,34 грн., з яких за податковим зобов'язанням 63 837,07 грн. та за штрафними санкціями 15 959,27 грн.;

№ про застосування штрафної санкції у сумі 170 грн.;

№ про збільшення грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 6 041,83 грн., з яких 4 833,46 грн. за податковим зобов'язанням та 1 208,37 грн. за штрафними санкціями.

Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень - рішень № , № , № є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сума спрощеного боргу є базою оподаткування податком на прибуток з доходів фізичних осіб а також військовим збором, однак позивач в порушення вимог Закону не сплатила суму податкового зобов'язання, не подала декларацію про отриманий нею доходів у вигляді прощеного боргу, тому правомірним є прийняття відповідачем податкових повідомлень - рішень в адресу позивача.

Суд апеляційної погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно п. 167.1. ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Відповідно до п.п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Встановлені обставини справи свідчать, що відповідачем було нараховано позивачу суму грошового зобов'язання з суми додаткового блага у вигляді анульованої (спрощеної) заборгованості за кредитом в розмірі 322 839,37 грн.. Так, за основним боргом було відраховано 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року - 609 грн. На залишок суми - 322 230, 37 грн. було нараховано податок 15 % в частині десятикратного розміру мінімальної заробітної плати: 1218,00 х 10 = 12 180,00 грн. х 15 % = 1827,00 грн. та на залишок суми - 310 050,37 грн. нараховано податок у розмірі 20 % або 62 010,07 грн. Сума 1 827,00грн. та 62 010,07 грн. і склала розмір нарахованого зобов'язання - 63 837,07 грн.

Із суми донарахованого доходу позивачу також донараховано військовий збір.

Також, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкцій за неподання декларації про майно та доходи фізичних осіб про отримане додаткове благо у вигляді прощеного боргу.

Позивач зазначає, що відповідачем було неправомірно нараховано суму грошового зобов'язання, оскільки на правовідносини між сторонами розповсюджують свою дію п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та п.п. 165.1.59. п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Суд зазначає, що дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року, у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Між тим, матеріали справи не містять доказів на користь зміни валюти зобов'язання по за договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк". Погашення заборгованості за вказаним договором відбулося шляхом прощення частини боргу за умови погашення іншої частини. При цьому, не може вважатись зміною валюти зобов'язання укладення позивачем з банком 04.11.2015 року іншого договору про надання споживчого кредиту № 0, за яким сума кредиту визначена в гривні.

Доводи позивача з приводу необхідності застосування до спірних відносин п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України із посиланням на постанову Верховного Суду від 15.05.2018 року, надану разом з додатковими поясненнями до апеляційної скарги, суд вважає необґрунтованими, оскільки як вже зазначалось по кредитному зобов'язанню позивача не змінювалась валюта зобов'язання, в той час як постанова Верховного Суду від 15.05.2018 року прийнята у справі, в якій відбулась зміна валюти кредитного зобов'язання , що й слугувало підставою для застосування судом п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України. Враховуючи обставини в даній справі, які є іншими ніж ті, що були предметом розгляду Верховним Судом при прийнятті постанови від 15.05.2018 року, доводи позивача не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи.

Також, позивач зазначає, що вона звільнена від обов'язку сплачувати податок з суми прощеного боргу, оскільки приписи пп. 165.1.59 ПК України передбачають, що дохід у вигляді прощеної (анульованої) кредитором у порядку, передбаченому щодо реструктуризації зобов'язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими вказані доводи позивача з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, позивачу було спрощено частину боргу в листопаді 2015 року.

Між тим, пункт 165.1 ст. 165 ПК України було доповнено підпунктом 165.1.59 згідно із Законом № 909-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, на який посилається позивач як на підставу для скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, не набрав законної сили станом на дату прощення боргу (листопад 2015 року), а також дату виникнення у позивача обов'язку задекларувати отриманих дохід (грудень 2015 року) із суми прощеного боргу, а тому пп. 165.1.59 ПК не може бути застосований до спірних відносин.

Стосовно доводів позивача з приводу протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку з неотриманням нею до початку перевірки наказу про призначення невиїзної документальної позапланової перевірки, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, 12.02.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області видано наказ № 956-п про проведення документальної позапланової невиїзної наказано провести з 22.02.2018 року документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року тривалістю 3 робочих дні.

Вказаний наказ було направлено на адресу позивача поштовим зв'язком, однак поштове відправлення на адресу податкового органу у зв'язку із неотриманням адресатом поштового відправлення.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно із п. 42.1, 42.2 ст. 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У відповідності до абзацу 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, враховуючи той факт, що пошта не змогла вручити поштове відправлення платнику податків з інших причин, а поштове відправлення було повернуто відправнику, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем було дотримано встановлений ст. 42 ПК України порядок повідомлення платника про проведення невиїзної позапланової документальної перевірки, тому підстави вважати, що податковим органом порушено вимоги ст. 79 ПК України - відсутні.

Щодо доводів позивача з приводу відсутності в неї обов'язку подавати річну декларацію про доходи та майно як фізична особа, суд зазначає наступне.

Стаття 176 Податкового кодексу встановлює, що платники податку зобов'язані, зокрема,

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Згідно статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до цього розділу обов'язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи:

від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу;

виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом;

від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу;

у вигляді об'єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу;

зазначені у пункті 167.2 статті 167 цього Кодексу, крім випадків, коли декларування таких доходів прямо передбачено відповідними нормами цього розділу.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України боржник самостійно сплачує податок з доходів, отриманих як додаткове благо у вигляді спрощеної кредитором суми, та відображає їх у річній податковій декларації.

Як видно з матеріалів справи, кредитором було виконано обов'язок щодо повідомлення ОСОБА_1 про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, отже суд першої інстанції вірно вказав на необгрунтованість доводів позивача щодо відсутності в неї обов'язку подати податкову декларацію про майно і доходи за 2015 рік та сплатити податок, оскільки такий обов'язок прямо передбачений Законом.

При цьому, суд першої інстанції також правомірно відхилив доводи позивача, що подання податкової декларації платника єдиного податку за 2015 рік звільнило її від обов'язку подавати податкову декларації фізичної особи про майно і доходи за 2015 рік, оскільки п. 297.1. ст. 297 Податкового кодексу України позивач як платник єдиного податку звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності лише з таких податків і зборів, як: 1) податку на прибуток підприємств; 2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою; 3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи; 4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва; 5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Податкова декларація фізичної особи про майно і доходи під зазначений вище перелік не підпадає, тому той факт, що позивачем була подана декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2015 рік не звільняв її від обов'язку задекларувати дохід від прощеної суми боргу.

Також, доводи позивача з приводу відсутності в неї обов'язку декларувати суму прощеного боргу, оскільки фактично вона сплатила суму у більшому розмірі від тієї, що отримувала за споживчим кредитом, суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованими та зазначає, що факт сплати відсотків за кредитом, а також зміна курсу валют не можуть звільняти особу від обов'язку сплачувати відповідні податки та обов'язкові збори.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №, № , № .

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування рішення суду - відсутні.

Керуючись ст. 308,ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року в адміністративній справі№804/3608/18- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 08 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Суховаров

суддя А.В. Шлай