Справа № 755/5548/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 листопада 2018 року № 755/5548/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В.., розглянувши в спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії призначеної відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконними;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за період з 01.11.2011 по даний час, відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2010 та виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованою пенсією по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком, додатковою пенсією за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком та пенсією за списком №1.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11.04.2018 адміністративну справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи було визначено суддю Аверкову В.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням від 02.08.2002 категорії І, серії НОМЕР_1, вкладка НОМЕР_2.

Окрім того, відповідно до посвідчення від 28.09.2017 серія НОМЕР_3 позивач є інвалідом ІІ-ї групи.

Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 28.01.2010 управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі зобов'язано з 08.12.2009 призначити ОСОБА_1 державну пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Однак з 01.11.2011 відповідач посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» припинив виплату позивачу раніше призначеної пенсії зменшивши розмір пенсійних виплат вдвічі, чим на думку позивача порушив його права.

У встановлений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з огляду на наступне. Як стверджує відповідач, переведення позивача з одного виду пенсії на інший проводилось відповідно до заяви ОСОБА_1 від 01.11.2011. Окрім того, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом. Оскільки днем коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів на думку відповідача є саме 01.11.2011.

23.07.2018 та 31.07.2017 позивач надав до суду відповідь на відзив зазначивши, що з твердженнями відповідача зазначеними у відзиві на позовну заяву не погоджується, оскільки відповідач спотворює та зазначає неправдиві відомості щодо обставин справи. Позивач стверджує, що ним не пропущено строку звернення до суду з даним адміністративним позовом оскільки про порушення свого права позивач дізнався лише з листа Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 17.05.2017 №4077/13.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 позовну заяву на підставі частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України залишено без руху. Позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та письмових пояснень щодо пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У встановлений судом строк позивач надав пояснення щодо поважності причин пропуску звернення до адміністративного суду, зазначивши, що про порушення свого права дізнався лише в 2017 році. Пояснив, що з кінця 2011 року позивач доглядаючи за хворою матір'ю 1927 року народження і братом 1949 року народження проживав в АДРЕСА_1. З огляду на ведення домашнього господарства та постійний догляд за тяжкохворими матір'ю та братом, позивач був позбавлений можливості звернутися до суду. Разом з тим до вказаних пояснень позивачем долучено письмові докази, а саме довідки Замостянської сільської ради від 14.12.2017 №505 та №506 щодо постійного місця проживання ОСОБА_1

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2018 клопотання позивача щодо поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду по справі №755/5548/18 задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі №755/5548/18 відповідача - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві замінено на належного відповідача по справі, а саме на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням від 02.08.2002 категорії І, серії НОМЕР_1, вкладка НОМЕР_2. Окрім того, відповідно до посвідчення від 28.09.2017 серія НОМЕР_3 позивач є інвалідом ІІ-ї групи.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 31.03.2008 позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за віком за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як непрацюючий пенсіонер, при загальному страховому стажі роботи 43 роки 1 місяць 26 днів, з урахуванням довідки про заробітну плату за період з 01.03.1989 по 28.02.1994 та даних персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 31.03.2008.

Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 28.01.2010 №2а-241/1/1-2010 та ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 02.09.2010 №22-5027 зобов'язано Управління призначити ОСОБА_1, починаючи з 08.12.2009, державну пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог статей 50, 54 Закону Украпи «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, зробивши відповідний перерахунок пенсії з 08.12.2009.

З листа Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 17.05.2017 №4077/13 вбачається, що на виконання рішення суду від 28.01.2010 Управління видало розпорядження від 07.10.2010 відповідно до якого ОСОБА_1 з 08.12.2009 переведено з пенсії за віком за списком №1 на пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи та розпочато виплату основної пенсії в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком з 08.12.2009 по 31.10.2011 з урахуванням проведених за цей період виплат. Розмір пенсії позивача після перерахунку з 08.12.2009 становив 5013,75 гри.

Борг по рішенню суду ОСОБА_1 було виплачено в листопаді 2010 року в сумі 23 311,62 грн.

Як стверджує відповідач, на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення, деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06.07.2011 №745 та на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.11.2011 пенсійна справа ОСОБА_1 була приведена у відповідність та з 01.11.2011 переведено позивача з пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи на пенсію за віком за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії за віком станом на 01.05.2017 становив 3504,81 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Розглядаючи справу по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, до яких зокрема відносяться застраховані особи та Пенсійний фонд, врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком (на пільгових умовах); по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Судом встановлено, що переведення позивача з пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи на пенсію за віком за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відбулося на підставі власноруч написаної та підписаної позивачем заяви від 01.11.2011.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що вказана заява підписана ним у зв'язку з тим, що шляхом ведення в оману працівники Пенсійного органу не правдиво роз'яснили позивачу з якого виду пенсії та на який він переходить.

Однак суд вважає за необхідне наголосити на тому, що в порядку адміністративного судочинства, суд не має повноважень надавати оцінку твердженням позивача щодо введення його в оману чи здійснення будь якого тиску на нього працівниками Пенсійного органу в момент підписання вищевказаної заяви, а отже вказані твердження позивача суд не бере до уваги, з огляду на їх недоведеність.

Інших доказів протиправних дій відповідача, позивачем до суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії призначеної відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконними є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У розумінні частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами визначеними частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії призначеної відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з огляду на переведення позивача за власною заявою на інший вид пенсії. Зважаючи на те, що право позивача не порушено адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 77, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова