Справа № 0240/3339/18-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 р. м. Вінниця Справа № 0240/3339/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області, податковий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-0222 від 03.05.2018 р.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 спірним податковим повідомленням-рішенням визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Позивач не погоджується із нарахуванням податкового зобовязання, вважаючи, що належний їй на праві власності транспортний засіб (BMW 730 D, 2014 р. в. ) не підлягає оподаткуванню, оскільки не є обєктом оподаткування так як його середньоринкова вартість менша 375 розмірів мінімальної заробітної плати.

Так, згідно положень статті 267 ПК України, обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середьоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Посилаючись на самостійно зроблений згідно методики, затвердженої КМ України, розрахунок, позивач зазначає, що вартість автомобіля менша 375 розмірів мінімальної заробітної плати, а відтак, транспортний засіб не є обєктом оподаткування. А тому вважає, що податкове повідомлення-рішення, яким визначено розмір транспортного податку є протиправним та підлягає скасуванню. Окремо позивач вказала, що згідно переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню, належний їй транспортний засіб є обєктом оподаткування лише 4 роки.

Ухвалою від 12.10.2018 р. відкрито провадження у справі і справу до розгляду в порядку спрощеного провадження на 12.11.2018 р.

05.11.2018 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник податкового органу, з посиланням на норми податкового законодавства, просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що згідно наявної інформації в інформаційних базах даних ГУ ДФС, вартість транспортного засобу, що належить позивачу на праві приватної власності, становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1.01.2018 р. та з року випуску якого минуло не більше пяти років. Відтак, автомобіль є обєктом оподаткування урозумінні положень статті 267 ПК України.

7.11.2018 р. ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяв щодо розгляду справи в судовому засіданні та за правилами загального провадження.

07.11.2018 р. надійшла відповідь на відзив, яка є аналогічною за змістом позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 належить на праві власності транспортний засіб марки BMW 730 D, 2014 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу серії СХТ 313415 , дата реєстрації 13.08.2015 р.

03.05.2018 р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № 0-0222, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач оскаржила його до ДФС України, за наслідком розгляду якого відмовлено в задоволенні скарги.

Важаючи, що належний їй транспортний засіб не є обєктом оподаткування, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакцій чинній станом на 1.01.2018 р.).

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.7 статті 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Із положень підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України випливає, що обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, обєму циліндрів двигуна, типу пального".

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна, тип пального.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті(підпункт 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 ПК України).

Згідно пункту 267.4 статті 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (підпункт 267.6. 1 пункту 267.6 статті 267 ПК України).

Відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

В свою чергу, Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, якою встановлено механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 (далі Методика, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою:

Сср = Цн х (Г / 100),

де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, обєму циліндрів двигуна, типу пального;

Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576).

Пунктом 4 Методики, визначено, що інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, обєму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством Держзовнішінформ до Мінекономрозвитку.

Відповідно до пункту 14 Методики, Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна та тип пального.

Із аналізу вищевказаних норм видно, що для визначення об'єкта оподаткування транспортного податку в розпорядженні контролюючого органу має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна та типу пального. При цьому, обєктом оподаткування є транспортний засіб, вартість якого більше 375 розмірів мінімальної заробітної плати та з року випуску минуло не більше 5 років.

Так, як видно із розрахунку, наданого позивачем, що здійснений відповідно до вимог Методики, а саме на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку, шляхом введення даних про марку, модель, ріку випуску, типу пального, об'єму циліндрів двигуна середньоринкова вартість ТЗ, що належить позивачу становитиме 1 332 997, 52 грн., що є меншою за 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто станом на 1.01. 2018 р., адже за приписами Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2018 року визначена у розмірі 3723 грн., триста пятдесят розмірів якої становить 1 396 125 грн.

При цьому, суд констатує, що в ході розгляду даного спору, субєктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження дотримання вимог пункту 13 Методики, а саме, отримання інформації про автомобіль від Мінекономрозвитку та проведення розрахунку середьоринкової вартості автомобіля на відповідному сайті саме станом на 1.01.2018 р. або на день прийняття оскаржуваного рішення.

Окремо суд акцентує увагу й на тому, що у розрахунку вартості, який наданий відповідачем до відзиву, рік випуску автомобіля BMV, модель 7-Series. зазначено - 2018 р., в той час як належний позивачу транспортний засіб, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ -2014 року випуску.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вартість ТЗ, що належить позивачу на праві власності у 2018 році, менша 375 мінімальних заробітних плат. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Відтак, такий (транспортний засіб ) не можна вважати обєктом оподаткування транспортним податком.

При вирішені цього спору суд керується також положеннями частини другої статті 77 КАС України, згідно яких, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним і скасування спірного податкового повідомлення-рішення, як такого що прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття та за відсутності на те правових підстав. А тому адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі судові витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 704, 80 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Вінницькій області .

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № 0-0222 від 03.05.2018 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 704, 80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асиггнувань ГУ Державної фіксальної служби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) .

Відповідач: Головне управління Державної фіксальної служби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, ).

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна