Справа № 817/725/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2018 року м. Рівне №817/725/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доЗарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. В грудні 2017 року, позивач дізнався порушення його прав при призначенні йому пенсії. З метою перевірки вказаної інформації він звернувся до відповідача Зарічненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, відповідального за повноту її призначення, про надання йому для ознайомлення завірених протоколу про призначення пенсії та розпоряджень по її перерахунку. Особа, яка надає послуги у сфері права, ознайомившись із вказаними документами підтвердила порушення прав позивача, яке полягало в заниженні пенсії за віком через незастосування ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (№796-ХІІ) по встановленню пільгового нормативного трудового стажу та пільги по підвищенню пенсії за його перевищення. Після цього було направлено звернення до відповідача по усуненню допущених ним помилок при призначенні пенсії та її перерахунків, шляхом перегляду протоколу по призначенню пенсії та наступних розпоряджень по її перерахунку та проведення виплати недоплаченої пенсії з дати її призначення з компенсацією за втрату частини доходу в звязку із несвоєчасною виплатою.

Зарічненським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області по результатам розгляду звернення 25 січня 2018 року прийнято рішення, яким відмовлено в його вимогах по усуненню помилок допущених при призначенні пенсії. Відмову відповідач мотивував положеннями пункту 16 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) в якому вказано, що до приведення у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Позивач вказує на наявну суперечність між ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ, за якою особи потерпілі від Чорнобильської катастрофи мають право на пенсію в повному розмірі із стажем для чоловіків-20 років, жінки-15 років та із збільшенням її на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад встановлений цією статтею нормативний стаж та ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV), за якою при наявності у жінок -20 років, у чоловіків -25 років страхового стажу встановлюється мінімальний розмір пенсії. При перевищенні ж нормативного стажу для чоловіків -35 років, жінкам -30 років пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до страхового стажу та заробітної плати, але не більше ніж на 1 відсоток мінімальної пенсії за віком. Відповідач у своєму рішенні також послався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (№2148-VIII) від 03.10.2017р., яким внесено зміни до ст. 56 Закону №796-ХІІ.

Таке рішення змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав шляхом визнання такого рішення протиправним.

Позивач в обґрунтування своєї позовної вимоги посилається на ст.15 Закону України «Про звернення громадян», за яким «Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні) доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також розясненням порядку оскарження прийнятого рішення». Також він вказує, що за ч.5 ст.45 Закону №1058-IV при відмові в перегляді (перерахунку) пенсії орган Пенсійного фонду України в будь-якому випадку приймає рішення та в самій відповіді відповідача вказується, що це є рішення, яке можна оскаржити. А тому оскаржується саме рішення відповідача.

Підставою для оскарження рішення позивач вважає, наявність порушення відповідачем його права при призначенні пенсії, при її послідуючих перерахунках, як потерпілого 3-ї категорії від наслідків Чорнобильської катастрофи, на підвищення пенсії з розрахунку 1 відсотка від середнього заробітку за кожен рік перевищення нормативного стажу визначеного: частиною 2 ст.56 в редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(№796-ХІІ) на день призначення пенсії; ст.6 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(№1058-IV), за якою громадянин крім виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. Це зумовлювало відповідача по усуненню ним же допущених порушень.

Позивач вказує, що у відповідності до п.13 Прикінцевих положень Закону №1058-IV він використав своє право на одержання пенсії за віком у відповідності до Закону України №796-XII. Вказане підтверджується протоколом Зарічненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про призначення пенсії: в ньому вказано про статус позивача, як потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії; встановлена додаткова пенсія, як потерпілому 3-ї категорії. Водночас відповідач при призначенні пенсії не виконав свого обовязку по застосуванню і підвищенню пенсії за понаднормативний стаж встановлений ч.2 ст.56 Закону №796-XII.

При цьому позивачем звертається увага на порушення відповідачем норм прямої дії встановлених Конституцією України: на його право на пенсію визначену законами України (ст.46). Позивач також звертає увагу на ст.3, ст.21 та ст. 22 Конституції України, за якими конституційні права і свободи гарантуються державою і не можуть бути скасовані. Наявність цих конституційних норм зумовлювало відповідача провести перегляд призначеної пенсії з врахуванням його права на підвищення пенсії визначеного ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ та з дати її призначення.

Позивач, в обґрунтування свого позову, зазначає також, що пенсію йому призначено у відповідності до Закону №796-XII, а не Закону №1058-IV. За Законом №796 XII основна частина пенсії призначається у відповідності до Закону №1058-IV, а нормативний трудовий стаж, надбавки, доплати та підвищення пенсії за перевищення нормативного стажу - за цим Законом Законом №796-ХІІ. З врахуванням вказаного та права на підвищення пенсії за іншими законами встановленого ч.1 ст.6 Закону №1058-IV - позивач вважає безпідставність посилання відповідача у своєму рішенні на звернення на наявність суперечності між нормами ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ та ст.28 Закону №1058-IV по порядку визначення підвищення пенсії за перевищення нормативного трудового стажу. В даному випадку не можна на підставі п.16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV застосовувати ст.28 цього Закону, за яким нормативний стаж за загальним правилом встановлюється для чоловіків в 35 років та підвищення проводиться із розрахунку не більше 1 відсотка мінімальної пенсії. Позивач також вказує, що за текстом ч.2 ст.56 Закону №796-XII в її редакції на час призначення пенсії, право на підвищення пенсій не залежало: від бажання громадянина; від визначення пенсії за новим чи старим законодавством; від визначення основної частини пенсії за частиною першою чи другою статті 27 Закону №1058-IV; від виду пенсії. Позивач звертає увагу на ст.71 Закону 796-XII, за якою дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім внесення змін до цього Закону.

Позивач зазначає в своєму позові, що ним для призначення пенсії в 2010 році були надані всі необхідні документи, які давали право на підвищення йому пенсії за ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ. Відповідач достеменно знав про його статус, як потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що ним же і відображено в протоколі про призначення пенсії та в послідуючих розпорядженнях по перерахунку пенсії. Відповідач же, за таких обставин і норм законодавства, зобовязаний був визначити загальну пенсію з врахуванням її підвищення за ч.2 ст.56 Закону №796-XII. В звязку з цим перегляд пенсії за його зверненням не може підпадати під вимоги положення ч.4 ст.45 Закону №1058-IV. Окрім цього, за частиною 6 ст.7 КАС України «... Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування».

Позивач також зазначає, що за законодавчого обовязку, покладеного державою на органи Пенсійного фонду по призначенню і виплаті пенсій, у громадян не може виникати сумнівів в обєктивності призначеної їм пенсії та робити перевірки такого призначення. Громадянин не зобовязаний і не повинен перевіряти дії цього органу та окрім цього, необхідно бути хоч би в деякій мірі фахівцем в пенсійному законодавстві для такої перевірки, або ж наймати фахівця в цій галузі.

Саме через це, у позивача не виникало сумнівів в правильності призначеної пенсії. Лише отримана в подальшому інформація особи, яка надає послуги в сфері права, щодо ймовірно помилкового зменшення відповідачем розміру призначеної пенсії - призвела до вимоги до органу Пенсійного фонду в наданні можливості ознайомитись із протоколом призначеної пенсії та було виявлено факт позбавлення права позивача на підвищення пенсії за перевищення нормативного трудового стажу встановленого частиною 2 статті 56 Закону №796-ХІІ. Таким чином, про порушення своїх прав він міг взнати в будь-якому випадку не раніше ніж 22.12.2017р. дати отримання протоколу про призначення пенсії, що і зумовило подання наступної відповідної заяви до органу Пенсійного фонду по відновленню його прав, порушених самим цим органом, і отримання від нього негативної відповіді 25 січня 2018 р. До 22.12.2017 року орган Пенсійного фонду не надсилав йому протоколу про призначення пенсії та розпоряджень по наступному її перерахунку у відповідності до ст.42 Закону №1058-IV та не надавав їх і для ознайомлення, в звязку з чим, він мав би вже знати про порушення своїх прав встановлених ч. 2 ст.56 Закону №796-ХІІ.

Позивач також звертає увагу, що в відповідач у своєму рішенні не ставить підставою для відмови в проведенні перегляду пенсії пропущення строків звернення до нього.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві він просить відмовити в позовних вимогах в повному обємі за їх безпідставністю та недоведеністю з підстав: пропущення позивачем строків звернення до суду; суперечністю між нормами ч. 2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (№796-ХІІ), за якою вони мають право на пенсію в повному розмірі із збільшенням її на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад встановлений цією статтею нормативний стаж, зокрема чоловікам пенсія постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV), за якою підвищення пенсії здійснюється для чоловіків при перевищенні трудового стажу понад 35 років та розрахунку 1 відсоток від призначеної пенсії, але не більше від офіційно встановленої мінімальної пенсії за віком, - в звязку з чим у відповідності до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV застосовується саме ст.28 цього Закону, як пріоритетного акту.

Відповідач також вказує, що перерахунок пенсії за ч.2 ст.56 Закону №793-XII, можливий лише при визначенні основної частини пенсії за ч.2 ст.27 Закону №1058-IV та за старим пенсійним законодавством, але оскільки така частина пенсії обмежується максимальною величиною в 168 грн., то перерахунок пенсії є недоцільним.

Повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повному обємі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, що підтверджується завіреною позивачем ксерокопією посвідчення потерпілого. Наявність відповідного статусу позивача, як потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи підтверджується також відповідним записом у наданій ксерокопії протоколу про призначення пенсії від 18.11.2010р. та в розпорядженні по перерахунку пенсії, завірених відповідачем - Зарічненським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області. Вказане також підтверджує твердження позивача про наявність у відповідача при призначенні ним йому пенсії всіх необхідних документів для її підвищення у відповідності до ч.2 ст.56 цього Закону.

За ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В редакції Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV) на час призначення пенсії позивачу за частиною 3 ст.2 вказувалось, що для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення. Законодавство про пенсійне забезпечення відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1058-IV базується на Конституції України та складалось з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, яким встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (далі закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За ст.5 цього ж Закону, дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Цим же Законом передбачено також і право громадян на іншу пенсію та її підвищення. За ч.1 ст.6 цього Закону вказано «Непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством».

В пункті 13 Прикінцевих положень цього Закону зазначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, зокрема за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (№796-ХІІ) та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначеного законодавчого акту та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, громадянин, який має статус потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи має право на пенсію в розмірі визначеному Законом №796-ХІІ.

В статті 55 цього Закону, зокрема вказано, що призначення пенсій названим категоріям проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і цього Закону. В попередній редакції цієї статті було вказано у відповідності до закону України «Про пенсійне забезпечення» і цього Закону.

З аналізу норм Закону №796-ХІІ, в редакції на час призначенні пенсії позивачу, вбачається, що ним не передбачено визначення основної частини пенсії, натомість передбачено право на додаткову пенсію(ст.53), право на зменшення пенсійного віку(ст.55), право на пільгу по визначенню нормативного трудового стажу та збільшення пенсії за перевищення цього стажу(ст.56), пільгу по обчисленню середньомісячного трудового стажу(ст.57). Таким чином, розмір основної пенсії призначається у відповідності до ст.27 Закону №1058-IV, а інші доплати, нормативний трудовий стаж, який дає право на повну пенсію, на підвищення пенсії за Законом №796-ХІІ.

За ч. 2 статті 56 Закону №796-ХІІ, в редакції на дату призначення пенсії, було встановлено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

З даного положення не вбачається, що право громадянина, який мав відповідний статус потерпілого, на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку залежало від призначення пенсії за старим пенсійним законодавством Законом України «Про пенсійне забезпечення», або від розрахунку основної пенсії лише за частиною 2 ст.27 Закону №1058-IV.

З огляду на вказану норму ч.2 ст.56 Закону №796-XII в її редакції на час призначення пенсії позивачу, суд відкидає твердження відповідача про залежність застосування її від наявності інших обставин, як абсолютно безпідставні.

Згідно протоколу 10646 від 18.11.2010 про призначення пенсії позивачу ОСОБА_1 складеного відповідачем, судом встановлено, що позивач обрав призначення пенсії за законом №796-XIII, оскільки йому пенсію за віком призначено при сповненні 54 років, а не 60 років, як це передбачається Законом №1058-IV. За протоколом призначено додаткову пенсію, як потерпілому 3-ї категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 73 грн. Протоколом також визначено: середньомісячний заробіток в розмірі 2768,43 грн.; загальний стаж в роках в кількості 34 роки; доплату за понаднормативний стаж - 66.06 грн. Відповідно ж до ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ понаднормативний стаж становить 14 років (34 роки -20 років). Доплата за понаднормативний стаж при цьому повинна становити 27,68 грн. (2768,43х1%) за кожен рік перевищення понаднормативного стажу, що в загальному становить 387,52 грн., або на 321,46 грн. більше ніж визначено відповідачем.

Суд зауважує, що відповідач виходячи за межі своїх повноважень визначених законом здійснює довільне трактування норм пенсійного законодавства що призводить до нарахування пенсії в меншому розмірі. Таким чином, враховуючи що позивачем відповідачу для призначенні пенсії в повному обємі були надані всі необхідні документи, в тому числі посвідчення потерпілого 3-ї категорії - суд приходить до висновку, що починаючи із дати призначення пенсії відповідачем було порушено право позивача на її підвищення визначеного ч.2 ст.56 Законом №796-XII, конституційне право на соціальний захист, що включає в себе забезпечення у старості та в інших випадках передбачених законом (ст.46 Конституції України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач після ознайомлення із документами на призначення йому пенсії звернувся через свою довірену особу до відповідача про виправлення ним помилки при призначенні пенсії та при послідуючих її перерахунках шляхом перегляду протоколу по призначенню пенсії та всіх послідуючих розпоряджень по її перерахунку з врахуванням його права на підвищення її у відповідності до вимог ч.2 ст.56 Закону №796-XII. Право на звернення до державного органу з проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів, на звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян порушених діями, рішеннями державних органів передбачено Законом України «Про звернення громадян» (№393/96-ВР). Саме такий спосіб захисту своїх прав визначеного цим Законом і використав позивач. За ст.19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень.

Протокол про призначення пенсії, розпорядження про її перерахунок є рішеннями органу Пенсійного фонду відносно конкретного громадянина.

За ст.15 Закону №393/96-ВР рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із розясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Вирішуючи спір суд застосовує принцип прямої дії Основного Закону. Відповідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З огляду на помилковість тверджень відповідача щодо обмежень в застосуванні ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ в редакції на час призначення пенсії та на виконання вимог ст.3, ст.21, ст.22, ст.46 Конституції він зобовязаний був поновити право позивача за його зверненням на пільгу щодо встановлення нормативного трудового стажу та підвищення пенсії в розмірі 1 відсотка від середньої заробітної плати за кожен рік перевищення пільгового нормативного стажу. Змінене Законом №2148-VIII від 03.10.2017р. положення ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ у відповідності до ст.58 Конституції України не може діяти в зворотному часі.

Суд встановлює порушення конституційно гарантованого права позивача на отримання пенсії у розмірі встановленому законом.

Посилання відповідача на пропущення позивачем строків звернення до суду по захисту своїх прав є теж помилковим. Законом України «Про звернення громадян» та Порядком розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 12.10.2007р. №18-6, із змінами і доповненнями, встановлено лише строки оскарження рішення до органу вищого рівня і не передбачено строків оскарження рішень державного органу до суду. В рішенні відповідача від 25.01.2018 на звернення представника позивача вказано «Подання скарги відповідно до вказаного Порядку не позбавляє вас звернутися до суду відповідно до чинного законодавства».

Згідно матеріалів справи, адміністративний позов відправлено через поштове відділення 06.03.2018 року на протязі двох місяців після одержання позивачем рішення по результатам розгляду свого звернення.

За ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Призначення пенсії в повному обємі у відповідності до закону покладено на відповідача. Конституцією України вказано на надання гарантій по забезпеченню прав громадян. За діючим законодавством громадянин не зобовязаний здійснювати перевірку правильності, повноти нарахування пенсії. Документи на призначення пенсії позивачу не надавались до 22.12.2017 року. З огляду на вказані фактичні обставини та оскарження саме рішення відповідача суд не вбачає порушення позивачем строків звернення до суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи відповідача, якими останній обґрунтовував правомірність свого рішення по відмові в перерахунку пенсії позивачу недоплаченої внаслідок помилкового зменшення при її призначенні, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду, не відповідають вимогам Конституції та законів України і порушують права позивача.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю, з стягненням понесених позивачем судових витрат на його користь

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати рішення Зарічненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області оформлене письмовою відповіддю від 25.01.2018р. №12/02-2 по відмові в усунені допущених ним помилок при призначенні пенсії ОСОБА_1 та при послідуючих її перерахунках шляхом проведення перегляду протоколу призначеної пенсії з дати її призначення та всіх послідуючих розпоряджень з врахуванням пільг встановлених ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ та провести виплату недоплачених сум пенсій і компенсації за втрату частини доходу в звязку із несвоєчасною їх виплатою, - протиправним.

Зобов'язати Зарічненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Зарічненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул.Л.Українки, 3, смт.Зарічне, Рівненська область, ) на користь ОСОБА_1 (вул. Пірогова, б.14, м.Дубровичця, Рівненська область, 34100, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2018 року.

Суддя Махаринець Д.Є.