Справа № 826/3949/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 листопада 2018 року №826/3949/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови листом від 08.12.2017 №711/Б-11 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 26.07.2001), у розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції від 26.07.2001), у розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, обчисленої за останні 24 календарних місяці роботи, виплату призначеної пенсії здійснювати у повному обсязі і без обмежень, а в подальшому довічно здійснювати належні ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на призначення та виплату йому пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та з урахуванням 22 річного стажу в розмірі 90% від суми чинної заробітної плати, проте відповідачем обчислено пенсію позивачу на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про призначення пенсії в розмірі 90% від суми чинної заробітної плати відповідно до Закону України "Про прокуратуру" протиправною та такою, що порушує його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі №826/3949/18 та запропоновано відповідачу в п'ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначив, що позовні вимоги про призначення пенсії в редакції Закону України "Про прокуратуру", чинній у 2001 році, є безпідставними та суперечать нормам законодавства, оскільки пенсія повивачеві призначена в 2015 році і на той час позивач не мав права на той вид пенсії, який він вимагає.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі, наявності відзиву на позов та інформації щодо відсутності відповіді на відзив.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п'ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що позивач працює в органах прокуратури з 05.08.1996. Наразі позивач є працюючим пенсіонером.

За посиланням позивача, загальний стаж роботи станом на дату звернення до управління Пенсійного фонду, що зараховується у вислугу років становить 22 роки 8 днів. Зазначений стаж роботи підтверджується належним чином засвідченою копією трудової книжки АС№011332, дата заповнення 03.04.2000.

Також, з матеріалів справи вбачається, що з 01.09.1991 по 29.06.1996 позивач навчався в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, що підтверджується записом в трудовій книжці від 25.12.1986 УКР №1303342 та копією диплому спеціаліста від 29.06.1996 ЛА BEN №001780.

Генеральною прокуратурою України позивачу видано довідку від 18.03.2015 №18-10 зп для пред'явлення до Пенсійного фонду України.

Маючи вислугу років станом на дату звернення до відповідача - 22 роки 8 днів, в тому числі на посадах прокурорів 17 років 5 місяців 30 днів, керуючись нормами Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001), 24.12.2017 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 08.12.2017 року №711/Б-11 ОСОБА_1 проінформовано, що виплата йому пенсії здійснюється на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як працюючому пенсіонеру. Після звільнення з роботи, виплата пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру" поновиться в повному обсязі.

Вважаючи таку діяльність відповідача протиправною та такою, що порушує права та інтереси позивача у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90% від суми чинної заробітної плати, позивач звернувся до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Умови пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначені статтею 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції, що діяла станом на призначення позивачеві пенсії) а також Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 501 Закону України «Про прокуратуру» від 01.12.1991 №1789-ХІІ (в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачеві) передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років. Розмір виплат, що включається в заробіток для обчислення пенсії за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше пенсію позивачеві було призначено в березні 2015 року, тобто в період дії редакції Закону України «Про прокуратуру» від 01.01.2015 №1789- XII (після змін, внесених Законом України №76-УІІІ від 28.12.2014), при цьому, позивач просить перерахувати йому пенсію, керуючись нормами Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла у 2001 році.

Так, суд звертає увагу, що частина статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 01.12.1991 №1789-ХІІ, яка визначала розмір відсотків для призначення пенсії, втратила чинність на підставі Закону від 14.10.2014 №1697-VI, тобто позивач посилається на норму закону, яка втратила чинність.

Також, суд зазначає, що норма статті 501 щодо призначення пенсії у розмірі 90 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески (за кожен повний рік роботи понад 10 років на відповідних посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку) змінена ще з 01.10.2011 відповідно до Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-УІ, тобто з 01.10.2011 пенсія призначалась в розмірі 80 %, з 01.05.2014 - у розмірі 70% (відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, а з 01.01.2015 - 60% від заробітної плати (відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII).

При цьому, суд звертає увагу, що зміни, внесені до статті 501 Закону України №1789-ХІІ щодо розміру пенсії прокурорському працівнику у відсотковому відношенні, неконституційними не визнавались.

Таким чином, норма статті 501 щодо обчислення пенсій в розмірі 90%, змінена з 01.10.2011, з 01.05.2014 та з 01.01.2015 і крім того, на сьогодні - втратила чинність на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VI.

Аналогічними є умови обчислення пенсії, визначені Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VI.

Зокрема, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VI (який є чинним на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії в розмірі 90%) пенсія прокурорським працівникам призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Крім того, станом на 2001 рік позивач не мав необхідної вислуги років, що додатково підтверджує ту обставину, що застосувати норми статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 1789-ХІІ в редакції станом на 2001 рік немає підстав.

Відтак, посилання позивача на звуження його права щодо призначення пенсії є необґрунтованими, оскільки станом на 2001 рік, позивач не мав необхідного стажу.

Суд звертає увагу, що в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Таким чином, враховуючи той факт, що пенсію позивачеві було призначено в березні 2015 року, до спірних правовідносин приписи статті 501 Закону України від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції Закону України від 12.07.2001 №2662-111 застосуванню не підлягають у зв'язку із змінами, внесеними Законом України від 08.07.2011 №3668-VI та подальшою втратою її чинності на підставі Закону України від 14.10.2014 №1697-УІІ. Крім того, оскільки у період дії статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII у редакції від 26.07.2011 позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 14.02.2018 у справі № 752/20817/16-а (К/9901/16578/18) та від 21.02.2018 № 211/3177/17 (К/9901/1678/17).

Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, відповідач діяв на підставі та в межах вимог чинного законодавства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.