Справа № 807/353/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2018 року м. Ужгород№ 807/353/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я. М.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.

за участю:

позивач: ОСОБА_1,

представник відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання незаконними та скасування правових актів індивідуального значення (наказів), поновлення на посаді та зобовязання провести виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06 листопада 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 12 листопада 2018 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі позивач, ГУ НП в Закарпатській області), якою просить: 1. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 31.10.2017 року № 1837 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_1. 2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 22.02.2018 року № 40 о/с в частині звільнення начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції. 3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області з 22.02.2018 року та виплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника ГУ НП в Закарпатській області від 22 лютого 2018 року № 40 о/с позивача, на підставі ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» було звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільненні зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з посади начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 22 лютого 2018 року. Підставою звільнення став п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 31.10.2017 року № 1837 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Тячівського ВП ГУНП. Вказані накази вважає протиправними, оскільки вважає, що дисциплінарне стягнення було застосовано з порушенням порядку накладення такого дисциплінарного стягнення, що є, на переконання позивача, підставою для визнання таких протиправними та їх скасування. Крім того, на момент прийняття відповідачем оскаржених наказів вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення не доведена у законному порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду, як це визначено статтею 62 Конституції України.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві та відповіді на відзив, просив їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в звязку з тим, що наказ ГУНП в Закарпатській області від 31.10.2017 року за №1837 та наказ ГУНП в Закарпатській області від 22.02.2018 року за №40 о/с оголошені відповідно до чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на правомірність оскаржених наказів. У звязку з чим, просив суд відмовити в його задоволенні з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, підполковник поліції ОСОБА_1 перебував на службі в поліції на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Стаж служби на день звільнення складав 17 років 06 місяців 08 днів.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області «Про призначення судового розслідування» від 17 жовтня 2017 року № 1753 призначено службове розслідування за фактом вимагання неправомірної вигоди начальником СРПП №3 Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_1 Службове розслідування проводилось у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 (а.с.70).

Про результати службового розслідування складено Висновок від 24 жовтня 2017 року (а.с.122-126).

На підставі встановлених службовим розслідуванням фактів прийнято висновок за порушення вимог ст.ст. 1, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про запобігання корупції», наказу МВС України від 09.11.2016 року №1179 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських» та наказу ГУНП від 09.02.2017 року №258 «Про внутрішній розпорядок використання службових транспортних засобів», що призвело до скоєння вчинку ОСОБА_1, який компрометує його, як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, що проявилося у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США від гр. ОСОБА_3 за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності та використання службового автомобіля у вихідний день, начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_1, відповідно до п.8 ст.12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» звільнити зі служби в поліції.

Висновок про результати службового розслідування від 24.10.2017 року позивачем не оскаржувався.

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 31 жовтня 2017 року №1837 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Тячівського ВП ГУНП визначено за порушення вимог ст.ст. 1, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про запобігання корупції», наказу МВС України від 09.11.2016 року №1179 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських» та наказу ГУНП від 09.02.2017 року №258 «Про внутрішній розпорядок використання службових транспортних засобів», що призвело до скоєння вчинку ОСОБА_1, який компрометує його, як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, що проявилося у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США від гр. ОСОБА_3 за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності та використання службового автомобіля у вихідний день, начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_1, відповідно до п.8 ст.12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» звільнити зі служби в поліції (а.с.64-66).

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 22 лютого 2018 року за №40 о/с По особовому складу підполковника поліції ОСОБА_1 начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції Закарпатської області звільнено зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 22 лютого 2018 року.

Визначаючись щодо спірний правовідносин, суд враховував наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон 580).

Згідно зі статтею 3 вказаного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_4 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону 580 поліцейським є громадянин України, який склав ОСОБА_5 поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обовязки поліцейського, визначені ст.18 Закону №580-VIII, відповідно до вимог якої поліцейський зобовязаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та ОСОБА_5 поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобовязаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону 580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Суд зауважує, що кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Натомість, як визначено ч. 2 ст. 19 Закону 580 підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Отже, дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.12.2015 № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обовязки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_5 працівника органів внутрішніх справ України.

У відповідності до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобовязує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги ОСОБА_5 працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоровя, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, обєктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх обєднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, повязані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої з метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно з матеріалів службового розслідування вбачається, що 15.10.2017 року працівниками УСБУ в Закарпатській області спільно з Закарпатським управлінням ДВБ НП України та Закарпатською обласною прокуратурою у рамках кримінального провадження №0000352, відкритого 05.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.14 та ч.3 ст.368 КК України затримано під час отримання неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США начальника СРПП №3 Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_1 Встановлено, що 21.11.2016 року, в ході розгляду матеріалів ЄО №6509 від 08.11.2016 року, слідчим слідчого відділу Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_6 було внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №001754 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

20.08.2017 року ОСОБА_6 прийнято рішення про закриття кримінального провадження за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

05.10.2017 року до Управління СБУ в Закарпатській області звернувся гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець Тячівського району, смт. Буштино, вул. Миру, 69, із заявою про вимагання у нього ОСОБА_1 неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США за закриття відносно нього кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (ЄРДР №1001754 від 22.11.2016 року).

05.10.2017 прокуратурою Закарпатської області розпочато кримінальне провадження №0000352 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 та ч.3 ст.368 КК України. 15.10.2017 року близько 13:50 години по вул. Незалежності в м. Тячів, неподалік адмінбудівлі Тячівського ВП ГУН, ОСОБА_3 зустрівся з ОСОБА_1, де під час бесіди у службовому автомобілі марки «ВАЗ-2121», д.н.з. 07 0102 передав останньому раніше обумовлену суму грошових коштів у розмірі 500 доларів США. Одразу, після отримання неправомірної вигоди ОСОБА_1 був затриманий працівниками Управління СБУ в Закарпатській області спільно з працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України та прокуратури Закарпатської області.

Під час вказаної події ОСОБА_1 перебував поза службою, у цивільному одязі.

Цього ж дня слідчим прокуратури Закарпатської області у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000352 ОСОБА_1 повідомлено про підозру в скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України і затримано у порядку ст.208 КПК України та поміщено до ІТТ №1 ГУНП.

18.10.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 91 000 гривень, яку він цього ж дня вніс на відповідний рахунок.

Опитаний ОСОБА_1 отримання неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США від гр. ОСОБА_3 за закриття відносно нього кримінального провадження категорично заперечив.

Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи поза службою у вихідний день користувався службовим автомобілем марки «ВАЗ-2121», д.н.з. 07 0102, чим порушив також вимоги наказу ГУНП від 09.02.2017 року №258 «Про внутрішній розпорядок використання службових транспортних засобів».

Опитаний з даного приводу начальник сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_5 повідомив, що 10.10.2017 року він рапортом доповів начальнику Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_7 про те, що службовий автомобіль марки «НИВА-2121», д.н.з. 07 0102, який наказом ГУНП №1402 від 14.08.2017 року закріплений за ОСОБА_1 знаходиться на ремонті (рапорт ОСОБА_5 від 10.10.2017 року). Окрім цього, ОСОБА_5 зазначив, що йому не було відомо про те, що 15.10.2017 року ОСОБА_1 забрав автомобіль з ремонту. Опитаний ОСОБА_1 повідомив, що 15.10.2017 року йому зателефонував автомайстер та повідомив, що службовий автомобіль відремонтовано, а він відїжджає на відпочинок за межі України і йому необхідно забрати автомобіль, що він одразу і зробив.

Опитані начальник СКЗ Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_4 та начальник Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_7 повідомили, що відомостями про вимагання ОСОБА_1 неправомірної вигоди у гр. ОСОБА_3 та використання службового автомобіля марки «ВАЗ-2121», д.н.з. 07 0102 ОСОБА_1 у вихідний день вони не володіли.

Установлено, що керівництвом Тячівського ВП ГУНП з метою дотримання особовим складом дисципліни і законності проводиться певна робота. До особового складу відділу доводяться вимоги Національної поліції України щодо недопущення порушень законодавства, корупційних проявів та відповідальність за їх вчинення. Зокрема, 10.01.2017 року, 06.03.2017 року, 22.05.2017 року, 03.07.2017 року та 28.08.2017 року на нараді при керівництві Тячівського ВП ГУНП заслуховувалося питання стану дисципліни і дотримання законності особовим складом відділу та недопущення правопорушень, повязаних з хабарництвом, службовою недбалістю. На вказаному заході був присутній і ОСОБА_1 (а.с.95-110)

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року № 1179 під час виконання службових обовязків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та ОСОБА_5 поліцейського; професійно виконувати свої службові обовязки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, повязаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що повязано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Аналізуючи матеріали службового розслідування щодо позивача, суд зазначиє, що складеним за його результатами висновком встановлено вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, яким він зганьбив звання офіцера поліції, дискредитував особу поліцейського, що є несумісним з подальшим проходженням служби.

Зазначені обставини повністю спростовують твердження позивача щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення за ознаками кримінального правопорушення.

На основі висновку службового розслідування Головним управлінням Національної поліції у Закарпатській області прийнято спірний наказ від 31.10.2017 року №1837 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Тячівського ВП ГУНП».

Враховуючи те, що накладення дисциплінарного стягнення здійснено відповідачем у повній відповідності з вимогами Закону №580-VIII, Дисциплінарного статуту, з підстав, у строки та в порядку, встановлених Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230, наказ від 31.10.2017 року №1837 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Тячівського ВП ГУНП» в оспорюваній частині є правомірним та скасуванню не належить.

Крім того, за ст.18 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби, та вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Оцінюючи доводи позивача щодо багаторічної сумлінної служби позивача в органах внутрішніх справ, та подані в судовому засіданні численні грамоти, суд зазначає, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

У відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 77 Закону 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п. 6 ч. 1 ст. 77) та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п. 10 ч. 1 ст. 77).

Таким чином, законодавець розмежовує випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності у якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби.

Так, у першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили.

Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.

З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставними твердження позивача про незаконність рішень щодо його звільнення у звязку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку.

Суд також враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Відтак, відсутність дисциплінарних стягнень, попередня поведінка, рівень кваліфікації на які посилається позивач, не можуть слугувати підставою для залишення позивача на службі з огляду на встановлені в ході службового розслідування обставини вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку.

Крім того, в силу вимог ст.18 Дисциплінарного статуту ОВС України, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Відповідно до наказу ГУНП в Закарпатській області від 09.02.2017 року №258 «Про внутрішній розпорядок використання службових транспортних засобів» відповідальний за транспортні засоби територіальних відділів та відділень ГУНП в Закарпатській області на території відділів та відділень ГУНП в Закарпатській області начальник відділу, відділення. Виїзд транспортних засобів з місць стоянки у вихідні, святкові дні та нічний час, виїзд у відрядження за межі території обслуговування на службових транспортних засобах здійснюється тільки на підставі письмового дозволу керівництва ГУНП в Закарпатській області. Однак, як встановлено в ході судового розгляду, у позивача не було письмового дозволу керівництва ГУНП в Закарпатській області на використання службового автомобіля у вихідний день.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у звязку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. ГУ НП в Закарпатській області доведено, що при звільненні позивача зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду заподіяну авторитету поліції, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, у звязку із чим, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів поліції є законним та обґрунтованим, а оскаржені накази прийняті відповідачем у межах власних повноважень. У звязку з цим підстави для скасування оскаржених наказів відсутні, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання незаконними та скасування правових актів індивідуального значення (наказів), поновлення на посаді та зобовязання провести виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяОСОБА_8