Справа № 2340/2663/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/2663/18 Суддя (судді) першої інстанції: Гаращенко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про: визнання протиправною відмову, викладену в листі №29/Н-149 від 05.06.2018, щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності; зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України №4 від 11.01.2016 про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову, та ухвалити нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх обставин справи та положень чинного законодавства, у зв'язку з чим необґрунтовано позбавлено права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням інвалідності внаслідок захворювань, пов'язаних з проходження служби в поліції.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 наказом начальника ГУНП в Черкаській області №253 о/с від 22.09.2017 по особовому складу, звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Постановою М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» від 19.03.2018 у позивача встановлено захворювання, так, пов'язані з проходженням служби в поліції.

12.04.2018 міжрайонною медико-соціальною експертизою комісією №2 позивачу визначено ІІ групу інвалідності, що настала в результаті травми, так, пов'язана з виконанням службових обов'язків, про що свідчить копія довідки до акта огляду МСЕК Серія 12 ААА №881736 від 12.04.2018.

08.05.2018 позивач звернулась з письмовою заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, у якій просить про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності.

Листом від 05.06.2018 повідомлено позивача про відсутність правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки відповідачем встановлено невідповідність причини звільнення, за якою призначається одноразова грошова допомога.

Не погоджуючись з висновками Головного управління Національної поліції в Черкаській області, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується особам у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті, тобто через хворобу, а не у випадку звільнення за власним бажанням, як це мало місце за даних обставин справи.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» №580 - VIII від 02.07.2015, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

З аналізу викладених норм слідує, що для отримання одноразової грошової допомоги особа має відповідати наступним критеріям: однією з умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» є дотримання причини звільнення особи з поліції, а саме - внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, тобто згідно п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).

Тобто, лише наявність зазначеного критерію обумовлює наявність у особи права на отримання одноразової грошової допомоги.

Разом тим, передумовою виплати позивачу одноразової грошової допомоги є дотримання певної процедури та послідовності.

З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням ІІ групи інвалідності позивач 05.05.2018 звернувся до ГУНП в Черкаській області з відповідною заявою про виплату одноразової грошової допомоги, до якої долучив довідку МСЕК згідно якої йому з 12.04.2018 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми пов'язаної з проходженням служби в поліції, а також долучив інші необхідні документи, визначені п. 5 розділу ІІІ Порядку № 4.

Позивачем 15.09.2018 подано рапорт з проханням звільнити її зі служби в поліції за власним бажанням.

На підставі даного рапорту видано наказ ГУНП в Черкаській області №253 о/с від 22.09.2018, згідно з яким майора поліції, начальника режимно-секретного сектору Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_2 звільнено зі служби в Національній поліції за власним бажанням згідно пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»

Враховуючи вищевикладене, позивачу з 14.04.2018 встановлено другу групу інвалідності, проте його звільнення зі служби в поліції не відбулося внаслідок травми від отримання якої йому визначено інвалідність.

Позивач звернувся із заявою про надання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми пов'язаної з проходженням служби в поліції, після звільнення за власним бажанням, а тому правові підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу відсутні, позаяк причина звільнення не відповідає тій, яка визначена п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», та є обов'язковою для врахування при призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням інвалідності внаслідок захворювань, пов'язаних з проходження служби в поліції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №373/1188/16-а від 19 вересня 2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у своєму рішенні зазначив, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Таким чином, зазначене положення Закону України «Про Національну поліцію» застосовується виключно за обов'язкової одночасної наявності трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1. інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2. інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3.причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції

Виходячи з аналізу наведених норм у сукупності, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов обґрунтованих висновків, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачений законом, оскільки позивач не відноситься до категорії осіб на яких розповсюджується право на отримання одноразової грошової допомоги згідно ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивачем достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до суду надано не було. Водночас відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку та правомірність своїх дій.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 08.11.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук