Справа № 2140/1896/18
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 2140/1896/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови від 04.09.2018 р. № ХС2233/506/АВ/П/ТД/-ФС,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області (далі - відповідач), в якому просить визнати неправомірною та скасувати постанову від 04.09.2018 р. № ХС2233/506/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу в розмірі 335070 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем неправомірно винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 335070 грн. за порушення ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413 "Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу". Вказує на те, що між ним та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено цивільно-правові договори про надання послуг, а тому висновок відповідача про наявність в них ознак трудового договору є помилковим.

Ухвалою від 18.09.2018 р. позовну заяву залишено без руху у зв'язку з недоліками позовної заяви та надано строк для їх усунення.

Позивачем у встановлений суддею строк усунуто недоліки позовної заяви і ухвалою від 26.09.2018 р. відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання на 17.10.2018 р. на 14:00 год.

Судове засідання, призначене на 17.10.2018 р., за клопотанням відповідача відкладено до 26.10.2018 р. до 11:00 год.

26.10.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що позивачем використовувалась наймана праця 3 осіб без укладення трудових договорів. Предметом укладених цивільно-правових договорів є процес праці, а не її результат, тобто фізичні особи виконували певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, протягом встановленого строку. Вважає, що оскільки основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, то відносини між позивачем та фізичними особами не є юридично самостійними, а здійснюються в межах діяльності підприємця з систематичним виконанням трудових функцій. Тому оскаржувана постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

26.10.2018 р. від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96 (далі - Положення № 96) визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пп.6 п.4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці (пп.5 п.6 Положення № 96).

Відповідно до п.7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877).

Статтею 1 Закону № 877 визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно положень ч.ч.4, 5 ст.2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Зазначені органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності (ч.4 ст.4 Закону № 877).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 (далі - Порядок № 295).

Відповідно до п.2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Судом встановлено, що 31.07.2018 р. робочою групою з питань легалізації оплати праці та зайнятості населення, повноти сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України та соціальних фондів проведено обстеження кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_1 За результатами обстеження складено акт, яким встановлено: фактично працює 3 особи, документи відсутні, документів не надано.

Інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пп.3 п.5 Порядку № 295).

Головне управління Держпраці у Херсонській області відповідно до пп.3 п.5 Порядку здійснення державного контролю з додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, винесено наказ від 09.08.2018 р. № 819 про проведення інспекційного відвідування.

На підставі наказу від 09.08.2018 р. № 819 "Про проведення інспекційного відвідування" та направлення на проведення інспекційного відвідування від 09.08.2018 р. № 1107 інспектором праці Загороднюк А.В. 14.08.2018 р. з 11:20 год. до 13:00 год. здійснено інспекційне відвідування кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке належить ФОП ОСОБА_1 та розташоване за адресою: АДРЕСА_3 "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Інспекційне відвідування проведено у присутності ФОП ОСОБА_1, що не заперечується сторонами. Позивачем отримано направлення на проведення інспекційного відвідування від 09.08.2018 р. № 1107, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на направленні.

Відповідно до положень п.19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

17.08.2018 р. за результатами здійснення інспекційного відвідування складено акт № ХС2233/506/АВ, в якому зафіксовано порушення ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413 "Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу".

Відповідно до розділу ІІІ акту в порушення ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" у ФОП ОСОБА_1 у 2018 році працівники ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 допущені до роботи без укладення трудового договору та повідомлення до органів ДФС про прийняття працівника на роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 відмовився отримувати копію акта відвідування, у зв'язку з чим відповідач 15.08.2018 р. направив акт та припис засобами поштового зв'язку, про що зроблено відмітку в акті.

Пунктом 27 Порядку № 295 визначено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п.2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Згідно п.3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 6 Порядку № 509 визначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Перший заступник начальника ГУ Держпраці у Херсонській області Франкевич Т.І., розглянувши акт від 14.08.2018 р. № ХС 2233/506/АВ, прийняла рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу та призначення розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 на 04.09.2018 р. о 10:00 год.

Головним управлінням Держпраці у Херсонській області 22.08.2018 р. складено повідомлення про розгляд справи та направлено його за місцем реєстрації ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

ФОП ОСОБА_1 був присутнім при розгляді справи 04.09.2018 р., що не заперечується позивачем.

Тобто, розгляд справи про накладення штрафу відбувся з дотриманням вимог Порядку № 509.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 265 КЗпП України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Постановою першого заступника начальника ГУ Держпраці у Херсонській області Франкевич Т.І. від 04.09.2018 р. № ХС 2233/506/АВ/П/ТД-ФС на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 335070 грн. Підставою для прийняття вказаної постанови визначено обставини порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413 "Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу".

Примірник постанови від 04.09.2018 р. № ХС 2233/506/АВ/П/ТД-ФС отримано ФОП ОСОБА_1 в той же день.

Позивач вважає, що ним не порушено трудове законодавство, на підтвердження чого надав договори про надання послуг.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ) встановлено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ч.1 ст.2 КЗпПУ визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпПУ трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приписами ч.1 ст.23 КЗпПУ передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства . Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату .

Виконавець, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З аналізу наведених норм слідує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

У акті інспекційного відвідування від 14.08.2018 р. № ХС2233/506/АВ в розділі III "Опис виявлених порушень" зафіксовані порушення ч.3 ст.24 КЗпПУ та постанови КМУ № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", а саме у ФОП ОСОБА_1 у 2018 році працівники ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 допущені до роботи без укладення трудового договору та повідомлення до органів ДФС про прийняття працівника на роботу.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 укладено договори про надання послуг № 1 від 23.06.2018 р., № 4 від 23.06.2018 р., б/н від 31.07.2018 р. Відповідно до п.1.1 даних договорів умовами договорів регулюються та визначаються правовідносини з приводу надання послуг, зокрема по реалізації товару. Пунктами 2.1 договорів передбачено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Згідно п.3.1 договорів за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 2000 грн. Дані договори набувають чинності з дати їх підписання, що засвідчує реальний початок надання послуг та діють до 01 жовтня 2018 року (п.4.1 договорів).

З досліджених договорів про надання послуг, укладених позивачем з фізичними особами, вбачається, що їх предметом є надання послуг з реалізації товару.

Таким чином з огляду на предмет укладених договорів та поняття договору надання послуг, суд оцінює їх критично в частині можливості передати результат виконаної роботи замовникові при виконанні робіт.

Праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності ФОП ОСОБА_1 (кафе), основним видом діяльності якого відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, з систематичним виконанням трудових функцій.

Так, згідно договорів про надання послуг передбачається, що виконавець виконує роботу самостійно, предметом є процес праці, який не передбачає будь-якого кінцевого результату.

В жодному із договорів про надання послуг не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Суд зазначає, що характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; обов'язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Відповідно до опитування ОСОБА_3 від 14.08.2018 р. її роботодавцем є ФОП ОСОБА_1, особа працює поваром та їй визначено робоче місце, роботодавець забезпечує необхідними для роботи засобами, до початку роботи з нею проведено інструктаж з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, ознайомлена з правилами внутрішнього трудового порядку, роботодавцем встановлено графік роботи та встановлені вихідні дні, заробітна плата виплачується 2 рази на місяць.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність періодичності надання послуг виконавцем, встановлено графік роботи, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем трудового розпорядку, тобто присутні всі ознаки трудових відносин.

Суд зазначає, що оплата наданих послуг проводилась 2 рази на місяць не за фактично надані послуги (про що мали б свідчити акти приймання-передачі робіт, послуг), а за сам процес виконання трудових обов'язків протягом трудового дня.

Враховуючи викладене, договори про надання послуг, укладені між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, мають ознаки трудового характеру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 820/1432/17.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ФОП ОСОБА_1 до суду надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, за 3 квартал 2018 року, відповідно до якого підприємцем сплачено військовий збір за 3 особи, які працювали за цивільно-правовим договором. Сплата військового збору підтверджується квитанціями. Однак, суд вважає надані документи свідченням дотримання податкового законодавства, а не трудового, а відтак не приймає їх до уваги.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновками ГУ Держпраці в Херсонській області про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413 "Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу".

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413 "Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", а отже і наявність підстав, передбачених ст.265 КЗпП України, для прийняття постанови від 04.09.2018 р. № ХС2233/506/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу в розмірі 335070 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці в Херсонській області (73003, м.Херсон, вул.Театральна (Горького), 8, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 04.09.2018 року № ХС2233/506/АВ/П/ТД/-ФС.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п.15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 10.4.1