Справа № 826/19215/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 листопада 2018 року № 826/19215/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Стринадко О.Г., представника позивача Шлапак Н.В., у відсутність відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

07.12.2016 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, в якому висловив прохання:

- визнати бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо неприйняття кредиторських вимог (суми податкового боргу) у розмірі 9246589,10 грн та не включення останніх до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», - протиправною;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича прийняти кредиторські вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у розмірі 9246589,10 грн та включити останні до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Дельта банк».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2016 відмовлено позивачу у відкритті провадження в адміністративній справі та повернуто позовну заяву разом із доданими до неї матеріалами позивачу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2016 - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2018 справу прийнято до провадження суддею Чудак О.М. та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що листами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 16.12.2015 №27230/10/28-10-2326, від 17.02.2016 №3397/10/28-10-23-26 та від 22.03.2016 №6020/10/28-10-23-26 на адресу відповідача направлено доповнення до заяви про кредиторські вимоги на суми 2546026,27 грн, 3634555,50 грн, та 3066007,33 грн (усього 9246589,10 грн).

Позивач вказує, що вказана сума кредиторських вимог є податковим боргом, який виник під час проведення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк», а тому такі вимоги згідно абзацу 2 частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Однак, листами Акціонерного товариства «Дельта Банк» від 15.01.2016 №05-3217212, від 21.01.2016 №681, від 15.03.2016 №2384 та від 25.03.2016 №2768 позивача було повідомлено про відмову у включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів кредиторських вимог позивача на суму 9246589,10 грн, що на думку позивача не є законним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2018 витребувано в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича пояснення й докази.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказав на необґрунтованість вимог позивача. Так, відповідач зазначає, що згідно частини першої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Відповідно до частини другої статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відповідач зазначає, що інформація про ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» була опублікована 08.10.2015, тобто позивач пропустив 30-денний строк заявлення вимог кредитора. Також відповідач зазначає, що строк, передбачений частиною першою статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є присічним та поновленню чи продовженню не підлягає.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що складання Реєстру акцептованих вимог кредиторів є виключними (дискреційними) повноваженнями Фонду, а затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів є виключними (дискреційними) повноваженнями виконавчої дирекції Фонду, а тому задоволення позову в частині зобов'язання відповідача прийняти кредиторські вимоги позивача у розмірі 9246589,10 грн та включити останні до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «Дельта банк» буде свідчити про втручання суду до дискреційних повноважень Фонду та виконавчої дирекції Фонду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, поясненнях та наданих доказів.

Представники відповідача в засідання не з'являлися, причини неявки не повідомляли, хоча про час, дату й місце їх проведення уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» повідомлялася завчасно й належним чином.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції КАС України.

Так, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в тому числі і з урахуванням позиції Київського апеляційного адміністративного суду щодо належності розгляду даної справи, суд встановив наступне.

02.10.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича строком на 2 роки з 05.10.2015 по 04.10.2017.

Згідно з довідкою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про стан податкового боргу Акціонерного товариства «Дельта Банк», станом на 15.03.2016 податковий борг Акціонерного товариства «Дельта Банк» становив 10622003,38 грн.

Листом від 19.10.2015 №23213/10/28-10-23-16 позивач направив на адресу відповідача заяву про кредиторські вимоги на суму 1375414,28 грн. Листом від 29.10.2016 №1106 Акціонерне товариство «Дельта Банк» повідомило Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби про включення кредиторських вимог на суму 1373479,69 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Листами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 16.12.2015 №27230/10/28-10-2326, від 17.02.2016 №3397/10/28-10-23-26 та від 22.03.2016 №6020/10/28-10-23-26 на адресу відповідача направлено доповнення до заяви про кредиторські вимоги на суми 2546026,27 грн, 3634555,50 грн та 3066007,33 грн (усього 9246589,10 грн). Листами Акціонерне товариство «Дельта Банк» від 15.01.2016 №05-3217212, від 21.01.2016 №681, від 15.03.2016 №2384 та від 25.03.2016 №2768 позивача повідомило про відмову у включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів кредиторських вимог позивача на суму 9246589,10 грн.

Позивач не погоджуючись із вказаними відмовами, звернувся до суду із даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під виведенням неплатоспроможного банку з ринку слід розуміти заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законам України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною пятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до пункту 12 частини четвертої статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду визначає порядок складання та затверджує реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Згідно пункту 3 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до частини п'ятої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (ч. 8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Залежно від цільового призначення зобов'язання можуть поділятися на основні та додаткові (акцесорні).

Додаткові зобов'язання призначені для забезпечення виконання основного зобов'язання. Вони є спеціальними забезпечувальними засобами, які стосуються лише до тих зобов'язань, для яких їх спеціально встановлено законом або домовленістю сторін. Забезпечення виконання зобов'язання стимулює боржника до належного виконання ним основного зобов'язання, оскільки в іншому випадку на нього буде покладено додаткові майнові обтяження. До додаткових зобов'язань належать зобов'язання щодо неустойки, поруки, завдатку, застави, притримання та інше.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що в межах ліквідаційної процедури можуть пред'являтися вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, водночас абзац 1 частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказує на неможливість нарахування під час здійснення ліквідації додаткових зобов'язань, якими в даному випадку можуть бути лише пеня та штрафні санкції.

Суд враховує, що позивачем заявлено вимогу про включення суми кредиторських вимог в розмірі 9246589,10 грн до Реєстру акцептованих вимог кредиторів. Вказана заборгованість Акціонерного товариства «Дельта Банк» у розмірі 9246589,10 грн, виникла у зв'язку з несплатою грошових зобов'язань з податку на додану вартість, земельного податку, податку з орендної плати за землю та податку на нерухоме майно, що виникли під час здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк». Позивачем додатково надані пояснення та складено відповідну таблицю.

Відтак, вказані вимоги правомірно пред'явлені позивачем та підлягають включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що свідчить про протиправність відмови відповідача у такому включенні, яка викладена в листах Акціонерного товариства «Дельта Банк» від 15.01.2016 №05-3217212, від 21.01.2016 №681, від 15.03.2016 №2384 та від 25.03.2016 №2768.

Відповідач вказує, що складання Реєстру акцептованих вимог кредиторів є виключними (дискреційними) повноваженнями Фонду, а затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів є виключними (дискреційними) повноваженнями виконавчої дирекції Фонду, а тому задоволення позову в частині зобов'язання відповідача прийняти кредиторські вимоги позивача у розмірі 9246589,10 грн та включити останні до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «Дельта банк» буде свідчити про втручання суду до дискреційних повноважень Фонду та виконавчої дирекції Фонду.

Дійсно виконання дискреційних повноважень надає суб'єкту владних повноважень можливість здійснювати вибір варіанта рішення відповідно до власних міркувань, не обмежуючись чітко визначеним варіантом вирішення, але в межах і в спосіб, що визначені законом, з урахуванням наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 цієї статті).

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення, і це прямо передбачено пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Зі змісту положень, закріплених у пункті 4 частини другої статті 245 КАС України, вбачається, що у випадку порушення прав позивача, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд враховує положення обов'язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 24.03.1988.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципам верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia пунктом 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно пункту 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Беручи до уваги те, що судом визнано протиправною відмову відповідача щодо включенню кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів, з метою належного захисту прав позивача, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання відповідача прийняти кредиторські вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у розмірі 9246589,10 грн та включити останні до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «Дельта банк».

В цій частині суд також враховує, що позивачем не заявлено позовних вимог до відповідача щодо затвердження відповідних змін до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, що згідно частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» віднесено до виключної компетенції виконавчої дирекції Фонду.

Згідно з частиною першою статті 9, частиною першою статті 72, частиною другою статті 73, статтею 76, частинами першою, п'ятою статті 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи, що вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадировим Владиславом Володимировичем належним чином наведені позивачем посилання не спростовано, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 241-246 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо неприйняття кредиторських вимог (суми податкового боргу) у розмірі 9246589,10 грн та не включення останніх до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», - протиправною.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича прийняти кредиторські вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у розмірі 9246589,10 грн та включити останні до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (місцезнаходження юридичної особи: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39440996).

Відповідач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович (місцезнаходження юридичної особи: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 38-Б; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 34047020).

Повний текст рішення складено 13.11.2018.

Суддя О.М. Чудак