Справа № 823/1318/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1318/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кульчицький С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Шелест С.Б., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області №571 від 01.03.2018, згідно з яким позивача звільнено зі служби в Національній поліції за вчинення дисциплінарного проступку;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області №80 о/с від 02.03.2018 по особовому складу, згідно з яким позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити на посаді слідчого слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;

- стягнути з відповідача по справі середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.03.2018 по день фактичного поновлення на посаді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів порушив вимоги Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Також позивач вважає, що вказані в оскаржуваних наказах обставини є надуманими, та не підтверджуються доказами.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 р. позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області №571 від 01.03.2018, згідно з яким ОСОБА_2 звільнено зі служби в Національній поліції за вчинення дисциплінарного проступку.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області №80 о/с від 02.03.2018 по особовому складу, згідно з яким ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ідентифікаційний код 40108667) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу 02.03.2018 в сумі 45 554 (сорок п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 72 коп.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи мотиви апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, невірного вирішення справи по суті.

Так, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало, зокрема, те, що в порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію», пп. 4-5 розділу ІІ Інструкції № 1377, п. 3.2.9 розділу ІІІ Інструкції № 940 не повідомив чергову частину Черкаського ВП про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3

Судом першої інстанції не досліджено питання про порушення позивачем норм професійної та службової етики, що виявилося у нецензурній лайці, зухвалій поведінці, виявлення неповаги до громадян та колег по службі. Наведене дискредитує звання працівника поліції та суперечить змісту Присяги працівника Національної поліції України, підриває довіру громадян як до працівників поліції, так і до органів поліції в цілому, принижує їх авторитет, тоді як рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції. Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено питання, що адміністративна/кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними та самостійними видами відповідальності особи, тому суд помилково дійшов висновку про незаконність наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Окрім того, судом першої інстанції, під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вірно взято за основу ст. 235 КЗпП та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Порядком № 100, позаяк такими нормативно-правовими актами мають бути Закон України «Про Національну поліцію», постанова Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом МВС України від 06.04.2016 р. № 260.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 07.11.2015, обіймаючи на момент звільнення посаду слідчого слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, маючи спеціальне звання лейтенанта поліції.

18 січня 2018 року о 23 годині 40 хвилин по лінії « 102» до УОАЗОР ГУНП надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_5 про порушення тиші її сусідом ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене повідомлення зареєстроване у журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені правопорушення та інші події Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області за № 3193 (а. с. 67 - 68). На місце події було направлено екіпаж Управління патрульної поліції у складі інспектора другої роти батальйону УПП ДПП НПУ лейтенанта поліції ОСОБА_3 та поліцейського другої роти батальйону УПП ДПП НПУ рядового поліції ОСОБА_7

Як зазначено рядовим поліції ОСОБА_7 у рапорті від 19.01.2018 (а. с. 109), поліцейські, прибувши за адресою виклику, підійшли до вказаної квартири, увімкнули нагрудну відеокамеру та повідомили особу, яка вийшла із квартири на їх виклик, що прибули за викликом сусідки щодо порушення тиші. Як з'ясувалось у подальшому цією особою виявився позивач. Останній пояснив, що не порушує тишу і вже кілька годин спить. Згідно з поясненнями поліцейських, вони наполягали на тому, що саме позивач порушує тишу. На цьому підґрунті між поліцейськими та позивачем виник конфлікт.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано суду доказів, що саме позивач порушував тишу. Більш того, ані в поясненнях, ані в рапортах поліцейських не зазначено, що по прибуттю за адресою виклику позивачем порушувався режим тиші.

Згідно з поясненнями позивача та показів свідка ОСОБА_9, судом встановлено, що після зауважень позивача поліцейські застосували до нього фізичну силу та спецзасіб, так як позивач перешкоджав поліцейським проникнути в його помешкання без законних на те підстав. Непокору поліцейським позивач пояснив відсутністю у останніх права на проникнення до його житла, зухвалою поведінкою поліцейських та страхом за своє життя і життя дівчини, яка знаходилась у помешканні у той час.

Дізнавшись, що позивач є слідчим поліції, поліцейські викликали додатковий екіпаж управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП НПУ у складі лейтенанта поліції ОСОБА_10 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8

19 січня 2018 року о 02 годині 47 хвилин позивачем повідомлено черговий відділ ГУНП про протиправні дії патрульних, які прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_1, про що в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені правопорушення та інші події Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області внесено запис за № 3208 (а. с. 69).

Згідно з формою обліку (а. с. 101) події №19474113 заявника ОСОБА_5 про порушення тиші її сусідом ОСОБА_6 завдання по події виконано в 03 години 50 хвилин 19.01.2018, інформація про осіб відсутня, фотозображення відсутні.

Відповідно до виписки із амбулаторної карти № 144 від 19.01.2018 Комунального закладу «Черкаський обласний наркологічний диспансер» встановлено, що позивач був тверезий.

Згідно з листом начальника Управління патрульної поліції в Черкаській області від 09.02.2018 № 995/41/24/03-2018 (а.с. 83, ) відеозапис на нагрудних відеореєстраторах патрульних поліцейських, які 18.01.2018 приблизно о 23 год. 40 хв. були присутні на місці події за адресою: АДРЕСА_1 не проводився.

Відповідно до наданого на виконання ухвали суду від 20.06.2018 листа начальника Управління патрульної поліції в Черкаській області від 02.07.2018 № 4716/41/24/03-2018 (а.с.142) відеозапис фіксування нагрудною відеокамерою події, що сталася 18.01.2018 за адресою: АДРЕСА_1 за участі ОСОБА_2 в УПП Черкаської області ДПП відсутній.

На підставі наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 31.01.2018 № 292 старшим інспектором відділу ІОС УКЗ ГУНП в Черкаській області проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем, за результатами якого складено висновок, затверджений начальником Головного управління національної поліції в Черкаській області 28.02.2018 (а.с. 39 - 41).

Згідно із вказаним висновком, лейтенант поліції ОСОБА_2, в порушення вимог ч.2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 4-5 розділу ІІ. Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377 та п. 3.2.9. Розділу ІІІ. Інструкції з реагування ОВС на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом МВС України від 22.10.2012 №940 не повідомив чергову службу Черкаського відділу поліції. Така поведінка з боку лейтенанта поліції ОСОБА_2 суперечить вимогам ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, де зазначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян, дотримуватися професійної та службової етики, а також виявляти повагу до колег по службі та інших громадян бути ввічливим та дотримуватися етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку. Також у висновку вказано, що своїми діями лейтенант поліції ОСОБА_2 вчинив проступки несумісні з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 01.03.2018 № 571 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_2.» вирішено за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 4-5 розділу ІІ. Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377 та п. 3.2.9. Розділу ІІІ. Інструкції з реагування ОВС на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом МВС України від 22.10.2012 №940, ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ст.ст. 6, 7, 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію» - звільнити зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 02.03.2018 № 80 о/с відповідно до Закону України «Про національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції виходив із того, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало неповідомлення останнім чергової служби Черкаського відділу поліції про подію, що мала місце 18.01.2018.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Пунктами 4-5 Розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1377 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1498/27943 (далі - Інструкція № 1377) передбачено, що посадова особа органу поліції в разі перебування поза межами органу, в якому вона призначена, на території України в разі звернення до неї громадян або службових осіб із заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких зобов'язана вжити заходів щодо запобігання правопорушенням і їх припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події і повідомити про це найближчий орган поліції.

Посадова особа органу поліції при виявленні чи отриманні інформації про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію негайно повідомляє про це чергову частину органу поліції.

Згідно з п. 17 Розділу ІІІ Інструкції № 1377 прихованими від єдиного обліку вважаються заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, які були відомі працівнику органу поліції, та відомості, які на час виявлення не внесено до журналу ЄО відповідного органу поліції, а самі заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події не отримали реєстраційного номера.

Відповідно до п. 2.1. Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах та навчальних закладах МВС України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012 № 940 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.01.2013 за №55/22587 (далі - Інструкція № 940), у редакції чинній на момент спірних відносин - при надходженні заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення та іншу подію черговий з'ясовує характер і обставини того, що сталося, забезпечує направлення на місце події слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) та інших нарядів і водночас доповідає про подію керівнику органу досудового розслідування, начальнику та відповідальному по ОВС, а у випадках, визначених Переліком, - до чергової частини вищого ОВС.

Слідчий, який перебуває в складі СОГ, або керівник органу досудового розслідування для належного оперативного інформування чергової частини вищого ОВС про кримінальні правопорушення та інші події, що доповідаються до МВС України, ГУМВС, УМВС, інформують з місця події чергову частину про попередню правову кваліфікацію правопорушення або події, зазначаючи пункт, частину та статтю Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 3.2 Інструкції № 940 при отриманні інформації про кримінальні правопорушення та інші події, що мали місце на території обслуговування і визначені Переліком, оперативний черговий ГУМВС, УМВС негайно доповідає про це начальнику ГУМВС, УМВС, його заступникам (відповідно до розподілу функціональних обов'язків), до чергової частини МВС України, відповідальному по ГУМВС, УМВС, начальнику штабу, начальнику оперативного відділу (сектору) штабу, начальнику чергової частини, інформує керівників та чергових зацікавлених структурних підрозділів ГУМВС, УМВС, а за необхідності сповіщає чергові служби відповідних органів виконавчої влади. Інформація про надзвичайні події серед особового складу доповідається начальникам управлінь (відділів) внутрішньої безпеки (далі - УВБ, ВВБ) та інспекції з особового складу підрозділів кадрового забезпечення (далі - ІОС).

Однак судом встановлено, та підтверджується записом у журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені правопорушення та інші події Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області за № 3208 (а. с. 69), що позивач 19.01.2018 о 02 год. 47 хв. повідомив Черкаський відділ поліції ГУНП в Черкаській області щодо дій поліцейських, які прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_1.

Отже позивач, повідомляючи про подію учасником, якої він став, належним чином та своєчасно повідомив орган поліції.

Апелянт посилаючись на помилковість вищевказаних висновків суду першої інстанції не зазначив, яка, на його думку, форма повідомлення є вірною, що свідчить про необґрунтованість таких доводів.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаною урядами держав 04.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997 -кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У невідкладних випадках, пов'язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Позивач на законних підставах знаходився в квартирі за адресою виклику, про що свідчать матеріали справи, а отже правомірно не дозволяв потрапити до свого житла.

Відповідачем не спростовано твердження позивача про бажання патрульних проникнути до житла позивача. Більш того, свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердила ту обставину, що поліцейські знаходились у помешканні позивача.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що належним доказом правомірності дій патрульних міг стати відеозапис, який останні здійснювали під час виконання своїх службових обов'язків при прибутті 18.01.2018 на виклик за адресою: АДРЕСА_1, але такого доказу відповідач суду не надав. Більш того, лейтенант поліції ОСОБА_3 19.01.2018 відкликав свою заяву до Черкаської міської прокуратури про завдання позивачем тілесних ушкоджень.

Такі дії відповідача дають підстави для обґрунтованого сумніву достовірності доказів, які покладенні в основу оскаржуваного наказу.

Згідно зі ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У відповідності до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Вказаним Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до п.п. 6, 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 року №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до п. 1 Розділу І Правил встановлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов'язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно із п. 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об'єктивним.

Суд звертає увагу, що дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил є обов'язком кожного поліцейського незалежно від того перебуває він під час виконання службових обов'язків чи у позаслужбовий час, що пов'язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

У відповідності до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Судом першої інстанції встановлено, що дослідженими під час судового розгляду справи доказами та показами свідка не підтверджено порушення службової дисципліни зі сторони позивача.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки як вбачається з пояснень лейтенанта поліції ОСОБА_3, рядового поліції ОСОБА_7, лейтенанта поліції ОСОБА_10, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8, - позивач поводив себе зухвало, зверхньо, під час розмови з поліцейськими використовував нецензурну лексику, принижував гідність працівників УПП в Черкаській області, які є нижчими за своїм службовим статусом. Відкликання із прокуратури заяви лейтенанта поліції ОСОБА_3, не спростовує факту нанесення йому позивачем тілесних ушкоджень, що вчинено з порушенням ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ст.ст. 6, 7, 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 (далі - Інструкція №230) визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Так, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення; завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (п.п. 5.2, 5.3 вказаної Інструкції).

Пунктом 6.3 Інструкції № 630 визначено права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування.

Такими правами є: отримання інформації про підстави проведення такого розслідування; можливість участі у службовому розслідуванні, у тому числі надання усних чи письмових пояснень, звернення із заявами, в установленому порядку надання документів, які мають значення для проведення службового розслідування.

Також, особа відносно якої проводиться службове розслідування має право висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

В порушення вищенаведених приписів позивача не було запрошено на розгляд його дисциплінарної справи та не ознайомлено із висновками службового розслідування.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на порушення строків накладення дисциплінарного стягнення, оскільки відповідно до ст. 16 Дисциплінарного статуту, у разі проведення за фактом вчинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Так, за результатами проведеного службового розслідування 28.02.2018 р. затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем, яким закінчено службове розслідування, а, 01.03.2018 р. наказом 571 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, що свідчить про те, що відповідачем було дотримано строки притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, оскільки відповідачем було порушено порядок проведення службового розслідування, що полягає у неповідомленні позивача про час та дату проведення службового розслідування із можливістю надання пояснень стосовно притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не ознайомлення позивача із висновками службового розслідування, колегія суддів приходить до висновку про протиправність оскаржуваних наказів, якими до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби, що є наслідком для поновлення його на займаній посаді не з 02.03.2018 р., а з 05.03.2018 р. (наступним днем за днем звільнення, з урахуванням вихідних днів).

Щодо посилання позивача на те, що на нього накладено подвійне дисциплінарне стягнення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту визначено, що такі дисциплінарні стягнення, які звільнення з посади, пониження у спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Так, наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 02.03.2018 р. № 80 о/с «По особовому складу» ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту).

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 01.03.2018 № 571 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_2.» за вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, вказані накази є взаємопов'язаними, оскільки накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відбувається шляхом винесення окремого наказу по особовому складу, а тому, в даному випадку, не можна стверджувати, що на позивача було накладено подвійне дисциплінарне стягнення.

Щодо розміру суми грошового утримання, що підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 235 Кодексу Законів про працю України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. N 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України Міністерством внутрішніх справ за погодженням з Міністерством соціальної політики та Міністерством фінансів розроблено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, який затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за N 669/28799 (надалі - Положення № 260).

Відповідно до п. 4 названого Положення грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Відповідно до п.п. 5, 6 Положення № 260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Відповідно до п. 9 Положення № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, розрахунок середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу повинен здійснюватися шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний останній місяць роботи на кількість календарних днів у цьому місяці та множенні отриманої суми на кількість календарних днів за період вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції Черкаській області від 13.04.2018 № 213 розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 за січень 2018 року становив 10 150 грн. 78 коп., за лютий 2018 року становив - 10 150 грн. 78 коп.

З урахуванням листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік» від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214 період вимушеного прогулу позивача у березні 2018 року становив - 27 к.д., у квітні 2018 року - 30 к.д., у травні 2018 року - 31 к.д., у червні 2018 року - 30 к.д., у липні 2018 року - 18 к.д. Тобто період вимушеного прогулу склав з 05.03.2018 по 18.07.2018 - 136 календарні дні.

Так, враховуючи дані наявної в матеріалах справи довідки про доходи від 13.04.2018 № 213, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_2 становить 10 150,78 грн. (останній повний місяць)/28 к.д.=362,53 грн.

Отже, сума середнього заробітку за даний період із моменту звільнення до моменту прийняття у справі судового рішення по суті, яка підлягає виплаті позивачу становить 136 (к.д. вимушеного прогулу)*362,53 (середньоденна заробітна плата) = 49 304,08 гривень без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів.

Виходячи із наведеного вище, застосування судом першої інстанції під час розрахунку грошового забезпечення за період вимушеного прогулу положень постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» є помилковим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин справи.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року змінити в частині абзаців 4, 5 резолютивної частини, виклавши їх в наступній редакції:

«Поновити ОСОБА_2 на посаді слідчого слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 05.03.2018 р.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ідентифікаційний код 40108667) на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 05.03.2018 р. по 18.07.2018 р. в сумі 49 304,08 (сорок дев'ять тисяч триста чотири) грн. 08 коп.».

У решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: С.Б.Шелест

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.11.2018 р.