Справа № 826/14587/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2018 року № 826/14587/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (Житлово-побутової комісії), начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Демченко Людмили Дмитрівни

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (Житлово-побутової комісії) та начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Демченко Людмили Дмитрівни, в якому просить:

1. зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (Житлово-побутову комісію) повторно розглянути питання про виключення з числа службових жилих приміщень квартиру за адресою: АДРЕСА_1;

2. зобов'язати начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Демченко Людмилу Дмитрівну розглянути питання про направлення клопотання щодо виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1, до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неприйняття рішення Житлово-побутової комісії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про направлення клопотання начальника ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л.Д. до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_1, було порушено житлові права Позивача, а саме конституційне право на житло та право на достатній життєвий рівень.

Представником відповідача 10.10.2018 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Засіданням житлово-побутової комісії державної податкової адміністрації у м. Києві (Протокол №8 від 08.02.2006) було прийнято рішення: виділити ОСОБА_1 для тимчасового покращення житлових умов службову однокімнатну квартиру №137 житловою площею 17,90 кв.м. у будинку 6 по бульвару Бикова.

Розпорядженням Деснянської районної державної в місті Києві адміністрації від 05.04.2006 №483 «Про включення до числа службових жилих приміщень» було включено до числа службових однокімнатну квартиру АДРЕСА_3

19.05.2006 ОСОБА_1 було видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення №3695.

У листі Державної податкової інспекції України від 13.05.2009 №9827/7/01-0617 «Про виключення квартири із складу службових» зазначено, що ДПА України не заперечує проти виключення із числа службових однокімнатної квартири АДРЕСА_3.

Засіданням житлово-побутової комісії державної податкової адміністрації у м. Києві (Протокол №3 від 24.03.2009) було прийнято рішення підтримати прохання ОСОБА_1 щодо виключення із числа службових приміщень квартири АДРЕСА_3 при умові надання заяви про зняття з контрольних списків ДПА у м. Києві.

Засіданням житлово-побутової комісії державної податкової адміністрації у м. Києві (Протокол №4 від 25.05.2009) було прийнято рішення про виключення із числа службових приміщень квартири АДРЕСА_3, де проживає ОСОБА_1 та виключення ОСОБА_1 з контрольного списку працівників ДПА у м. Києві за її власною згодою.

У квартвідділі райдержадміністрації знято з обліку ОСОБА_1 не було, тому що не було забезпечено на сім'ю з двох осіб, житловою площею 13,65 кв.м.

У квартиру АДРЕСА_3 був прописаний син ОСОБА_1 На той час сину було 17 років. Це факт підтверджений Довідкою комунального підприємства «Житлорембудсервіс» від 08.12.2006 № 4109, довідкою, виданою Деснянською РДА у м. Києві від 28.12.2006 № 3489, а також місцем прописки, зазначеним у паспорті сина Позивача. Відтак були наявні підстави для покращення житлових умов для ОСОБА_1

Розпорядженням Деснянської районної державної у м. Києві державної адміністрації від 10.07.2009 № 639 «Про виключення із числа службових жилих приміщень» прийнято вирішено виключити з числа службових жилих приміщень однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 та переоформити договір найму на цю квартиру з ОСОБА_1

Зазначені документи були вчинені в період дії Положення про порядок забезпечення жилими приміщеннями працівників органів державної податкової служби України, затвердженого наказом Державної податкової інспекції України від 20.08.2008 №453. Зазначене Положення містить пункт 10, відповідно до якого працівники, які отримали в ОДПС жилі приміщення для постійного проживання, надалі можуть поліпшити житлові умови за місцем проживання виконавчим органом місцевого самоврядування та шляхом отримання службового приміщення за його наявності.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 перебуває у державній власності.

Засіданням житлово-побутової комісії Головного управління Міндоходів у м. Києві було прийнято рішення у формі Протоколу № 1 від 08.10.2013, яким ОСОБА_1 було виділено службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Квартира АДРЕСА_1 була надана як службова на родину з однієї особи згідно з наказом ГУ Міндоходів у м. Києві від 15.10.2013 № 269, затвердженим розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.10.2013 р. № 673 та ордером від 07.11.2013 р. № 4930.

З інформації, наданої Позивачем, вона має 25-річний стаж роботи у органах податкової та митної служби, у тому числі на керівних посадах, позитивні робочі якості, численні нагороди та подяки. Не зважаючи на це, 02.08.2018 на засіданні житлово-побутової комісії Головного управління ДФС у м. Києві не було прийнято рішення про направлення клопотання начальника ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л.Д. до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_1. Так, члени комісії проголосували за - 4 голоси та проти - 4 голоси.

Так, статтею ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни України мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Таким чином, основними формами реалізації конституційного права на житло є будівництво житла, придбання житла у власність, оренда житла, безкоштовне отримання житла.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею 121 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу Української РСР, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Згідно зі ст. 48 Житлового кодексу Української РСР визначає, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно становить одну кімнату (однокімнатну квартиру) або призначене для осіб різної статі (частина друга статті 50).

Відповідно до ст. 125 Житлового кодексу Української РСР, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Порядок виключення жилого приміщення з числа службових встановлено Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим Радою Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37 та Положенням про порядок забезпечення жилими приміщеннями працівників Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 02.08.2013 № 318 (додається).

Пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене Радою Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37 встановлено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до п. 3.5. Положення про порядок забезпечення жилими приміщеннями працівників Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 02.08.2013 № 318, виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання органу доходів і зборів до органу місцевого самоврядування. Направлення клопотання здійснюється за умови отримання погодження Міністерства доходів і зборів України щодо виключення жилого приміщення з числа службових.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» було утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Таким чином, Державна фіскальна служба України є правонаступником Міністерства доходів і зборів України.

Відповідно до Положення про місцеву державну адміністрацію, затвердженого Указом Президента України від 14 квітня 1992 року N 252, місцева державна адміністрація є правонаступником виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів. Тому органом, до якого має бути направлене клопотання є Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація.

Судом встановлено, що Квартира НОМЕР_2 надана Позивачу як службова на родину з одної особи згідно з наказом ГУ Міндоходів у м. Києві від 15.10.2013 № 269, затвердженим розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.10.2013 р. № 673, та ордером від 07.11.2013 № 4930.

Разом з тим, факт погодження Міністерства доходів і зборів України виключення жилого приміщення з числа службових підтверджується доповідною записка директора Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Рахуби А.М. погодженою в.о. голови ДФС України Проданом М.В. щодо прийняття рішень про погодження виключення з числа службових від 03.07.2018 р. № 45/99-99-01-25(03).

Суд прийшов до висновку, що рішенням засідання Житлово-побутової комісії Головного управління ДФС у м. Києві повинно бути вирішено питання про направлення клопотання начальника ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л.Д. до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_1 - начальника управління організації роботи).

Втім, станом на дату звернення до суду Головним управлінням ДФС у м. Києві вказаних дій не вчинено, та відповідно Начальником управління ГУ ДФС у м. Києві Демченко Людмилою Дмитрівною не направлено клопотання щодо виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Суд зазначає, що такою бездіяльністю, крім всього іншого, були порушені конституційні права громадянина, передбачені ст. ст. 47, 48 Конституції України, зокрема право на житло та право на достатній життєвий рівень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, Відповідачами як суб'єктами владних повноважень в ході судового розгляду не доведено обґрунтованість висновків і правомірність своїх дій у зв'язку із чим суд задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 139, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (03164, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (Житлово-побутову комісію) (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) повторно розглянути питання про виключення з числа службових жилих приміщень квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Демченко Людмилу Дмитрівну (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) розглянути питання про направлення клопотання щодо виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1, до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко