Справа № 208/3886/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 листопада 2018 року Справа № 208/3886/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови №134 від 29.05.2018р., -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2018р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправною та скасувати постанову №134 від 29.05.2018р. про накладення адміністративного стягнення відносно позивача у сумі 680,00 грн. на підставі ч.1 ст.164-1, ч.1 ст.165-1 КУпАП.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.06.2018р. у справі №208/3886/18 вказаний позов було направлено за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Вказана справа надійшла на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 07.11.2018р., що підтверджується відміткою на супровідному листі від 23.10.2018р.

Вивчивши зміст вказаного позову та додані до нього документи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає поверненню позивачеві, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями п.3 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов підписано особою, яка не має права її підписувати.

Так, як вбачається зі змісту поданого позову його підписано адвокатом ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2, та на підтвердження права (повноважень) вказаної особи на підписання позову від імені позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до позову додано договір про надання правової допомоги, проте зі змісту даного договору не вбачається право представника позивача на підписання саме позовної заяви, що позбавляє суд можливості пересвідчитися у тому, що позов підписано уповноваженою на те особою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підписано особою, яка не мала права його підписувати в порушення вимог п.3 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин, даний адміністративний позов підлягає поверненню позивачеві на підставі п.3 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, слід роз'яснити позивачеві, що при винесенні ухвали від 20.06.2018р. у цій справі Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області не було враховано п.1. ч.1 ст.20 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, як вбачається за змісту позову та оспорюваного рішення позивачем оспорюється рішення суб'єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, зазначений спір віднесено до предметної підсудності саме місцевого районного руду, як адміністративного за нормами п.1 ч.1. ст.20 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, слід зазначити, що судом враховується і рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2016р. у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04, №29465/04), у якому зазначено, що відповідно до прецидентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Керуючись п. 1, ч.1 ст. 20 , п.3 ч.4 ст.169, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови №134 від 29.05.2018р. - повернути позивачеві.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною у позовній заяві адресою.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.1 п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя С.О. Конєва