Справа № 826/1568/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2018 року № 826/1568/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Банк «Портал»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №2 ,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Банк Портал» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.01.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми фінансового результату з податку на прибуток є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено безпідставне заниження позивачем фінансового результату на суму 1 755 552 грн за відповідним договором страхування, внаслідок чого позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2018 відповідачем на підставі акту перевірки №1581/26-15-14-06-01-10/38870739 від 22.12.2017, прийнято наступне оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення пп.134.1.1 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток банківських організацій» всього в сумі 315 999 грн, в т.ч. за податковим зобов'язанням в сумі 315 999 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 0 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання, ґрунтується на обставинах ризиковості страхування та наявності ознак фіктивності протягом 2014-2015 років у контрагента позивача - ТзДВ «СК «Цитадель», внаслідок чого, на переконання відповідача, віднесення позивачем до витрат суми в розмірі 1 755 552 грн за відповідним договором страхування, укладеним із ТзДВ «СК «Цитадель», є неправомірним.

Ризиковість страхування та наявність ознак фіктивності обґрунтовані контролюючим органом з огляду на те, що останню звітність з податку на прибуток подано ТзДВ «СК «Цитадель» за 2014 рік; відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг від 29.05.2014 тимчасово зупинено ліцензію вказаного суб'єкта господарювання, а відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг від 12.04.2016 №765 анульовано ліцензію на здійснення страхової діяльності ТзДВ «СК «Цитадель». Також контролюючий орган посилається на порушення позивачем вимог МСБО 18, 19.

Не погоджуючись з обґрунтованістю вказаних доводів контролюючого органу, позивач посилається на те, що він не наділений повноваженнями контролюючого органу, а отже, не міг знати про обставини не дотримання контрагентом податкової дисципліни. Також зазначає, що звертався до господарського суду з позовом про розірвання договору страхування та повернення коштів, однак в задоволенні такого позову було відмовлено

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов'язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов'язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивне підприємництво це створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб'єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов'язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) вироком у кримінальній справі, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) або постановою про адміністративний проступок.

За таких обставин, висновки, в даному випадку, відсутності об'єктів оподаткування податком на прибуток, до яких прийшов контролюючий орган через призму ознак фіктивності контрагента позивача, яка (фіктивність), встановлена в акті перевірки з огляду на неподання контрагентом звітності, зупинення та анулювання в подальшому ліцензії страхової компанії, не сприймаються судом, як преюдиційна обставина, відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, акт перевірки не містить в собі інформації про існування вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагента позивача або безпосередньо посадових осіб позивача, було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України.

Враховуючи викладене, посилання контролюючого органу на ознаки фіктивності діяльності ТзДВ «СК «Цитадель», є необґрунтованими.

Разом з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин по справі, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

01.07.2015 року між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Цитадель» (страховик) та публічним акціонерним товариством «Банк «Портал» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування кредитів № 0701/11-634.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом цього договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з його матеріальними збитками внаслідок невиконання (або неналежного виконання) позичальниками своїх зобов'язань, передбачених кредитними договорами (надалі - кредитні договори), перелік яких зазначається у реєстрі на страхування (Додаток №1).

Вигодонабувачем за цим договором страхування є страхувальник (п.1.2 договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що загальний страховий платіж складає: 5 851 840,88 грн.

Страховий платіж або перша частина страхового платежу, розмір якої визначається страхувальником самостійно, сплачується страхувальником на поточний рахунок страховика по 10 липня 2015 раку включно. Інші частини страхового платежу, розміри яких визначаються страхувальником самостійно, сплачуються страхувальником на поточний рахунок страховика не пізніше закінчення строку дії цього договору страхування (п.3.5 договору).

07.07.2015 року позивачем сплачено першу частину страхового платежу згідно договору в розмірі 1 755 552,26 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1321 від 07.07.2015 року.

Відповідно до п.9.1 договору, цей договір страхування вважається укладеним з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і набуває чинності з дати надходження загального страхового платежу або його першої частини на п/р страховика і діє по 10 лютого 2020 року включно.

02.09.2015 року позивач листом вих. №13/357 направив повідомлення контрагенту про припинення з тридцять першого дня від дня, наступного за днем отримання останнім зазначеного листа, договору добровільного страхування кредитів №0701/11-634 від 01.07.2015 року, укладеного між ПАТ «Банк «Портал» та ТДВ «СК «Цитадель», шляхом відмови позивача від зазначеного договору у повному обсязі, через що цей договір буде вважатись розірваним. Причиною, через яку ПАТ «Банк «Портал» розриває договір страхування є втрата необхідності страхування ризиків неповернення позичальниками кредитів та несплати процентів за користування кредитами. Також, позивач просив контрагента повернути страхові платежі за період, що залишився з дня припинення (розірвання) даного договору до закінчення встановленого пунктом 9.1 даного договору строку його дії (10 лютого 2020 року).

Вищезазначений лист був повернутий позивачеві у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТзДВ «СК «Цитадель» про розірвання договору добровільного страхування кредитів №0701/11-634 від 01.07.2015 року та стягнення 1 755 552,26 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2015 №910/27752/15 в задоволенні позову відмовлено, внаслідок відсутності підстав для розірвання договору.

В подальшому, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТзДВ «СК «Цитадель» про визнання права на одержання від товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Цитадель» частини страхових платежів за договором добровільного страхування кредитів №0701/11-634 від 01 липня 2015 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 №910/16521/16 позов задоволено повністю.

Визнано за публічним акціонерним товариством «Банк «Портал» право на одержання від товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Цитадель» частини страхових платежів за договором добровільного страхування кредитів №0701/11-634 від 01 липня 2015 року за період, що залишився з дня припинення (розірвання) договору (10 червня 2016 року) до закінчення строку його дії (10 лютого 2020 року), з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування.

Таким чином, відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 №910/16521/16 датою припинення договору страхування є 10.06.2016, а позивач набув права на повернення контрагентом коштів за період з 10.06.2016 по дату закінчення строку дії договору - 10.02.2020.

Статтею 1 Закону України «Про страхування», визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 8 цього ж Закону страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 16 Закону N 85/96-ВР договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

З наведених норм вбачається, що страхування спрямовано на захист страхувальника від майнових втрат у разі настання несприятливих непередбачуваних подій (страхових випадків) за рахунок отримання грошових коштів (страхового відшкодування), а страхувальник зобов'язується сплатити відповідні кошти (страхові платежі).

Отже, потенційна можливість отримати грошову компенсацію (страхове відшкодування) у разі настання страхового випадку має економічну цінність для позивача та обумовлює для нього господарський характер страхових послуг.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Аналіз викладеного свідчить, що страхування, як спосіб захисту осіб від настання певних подій, обумовлених договором страхування не включає такої ознаки як обов'язкове та неминуче настання відповідної події. Страховий випадок може статися, а може і не статися, але сутність страхування полягає у тому, що застрахована особа за плату страховику отримує захист від наслідків можливого настання відповідної події. Надання страхових послуг має у своїй суті не лише виплату страхового відшкодування, а й надання застрахованій особі захисту. Зазначена правова позиція підтверджується Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.09.2015 р. у справі № К/800/45238/14.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність включення позивачем в період з 01.07.2015 до 10.06.2016 до складу витрат страхового платежу в сумі 1 755 552,26 грн та, як наслідок, відсутності порушень з боку останнього п. 134.1.1 Податкового кодексу України.

Посилання контролюючого органу на відсутність у позивача економічно обґрунтованих підстав для страхування ризиків за кредитними договорами, внаслідок укладення між позивачем і третіми особами іпотечних договорів в забезпечення виконання зобов'язань позивальників за кредитними договорами, судом відхиляються, адже до повноважень відповідача належить лише контроль за дотриманням суб'єктом господарювання податкового законодавства, тоді як оцінка ефективності діяльності платника перебуває поза межами компетенції органів Державної фіскальної служби України.

Посилання відповідача на порушення позивачем МСБО 18, 19, судом відхиляються, адже акт перевірки містить в собі лише цитування окремих положень зазначених Стандартів, без викладення конкретних обставин порушення позивачем обліку доходів (МСБО 18) та виплат працівника (МСБО 19).

До того ж, як зазначено в Звіті Національного банку України про інспектування ПАТ «Банк «Портал» за період з 07.10.2013 по 01.09.2016 (а.с.85 том 1): «Системних порушень з питань бухгалтерського обліку встановлено не було. Окремі виявлені порушення при здійсненні операцій з основними засобами та нематеріальними активами стосувались використання невідповідних балансових рахунків витрат та не мали суттєвого впливу на фінансову діяльність банку».

Доводи контролюючого органу про порушення контрагентом позивача податкової дисципліни, є недоречними, адже в розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення контрагентом певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для такої особи та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на формування власних показників податкової звітності.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом, товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Цитадель», як юридична особа було внесено в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, було зареєстрованими платниками податку на прибуток та мало чинну ліцензію на провадження страхової діяльності.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Відтак, приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що контролюючим органом з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставин протиправного формування позивачем показників податкової звітності в частині податку на прибуток банківських організацій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.01.2018 № , складене Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Портал» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 4739,99 (чотири тисячі сімсот тридцять дев'ять грн 99 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДФС У М.КИЄВІ.

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "БАНК "ПОРТАЛ" (ідентифікаційний , адреса: 01135, м.Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 5 А).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У М.КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович