Справа № 810/1108/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року 810/1108/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій, бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії, бездіяльність Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області за відмову проіндексувати недоотримані кошти разової грошової допомоги до 05 травня 2011 року в сумі 5532,00 грн. з часу набуття права на отримання даних коштів;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області проіндексувати недоотримані кошти разової грошової допомоги до 05 травня 2011 року в сумі 5532,00 грн. з часу набуття права на отримання даних коштів;

- визнати протиправними дії, бездіяльність Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області за відмову надати ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 11.01.2018 відповідно до Закону України "Про звернення громадян";

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області надати ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 11.01.2018 відповідно до Закону України "Про звернення громадян";

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області компенсувати завдані ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 10000,00 грн.;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області кошти в розмірі 10000,00 грн. за порушення прав ОСОБА_1 на індексацію заборгованості;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області компенсувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області кошти в розмірі 10000,00 грн. за виявлену зневагу до ОСОБА_1, вчинену з цинізмом, відмовою виконати рішення суду та проіндексувати недоотриманні кошти;

- відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області судові витрати за складання позовної заяви на підготовку до розгляду справи та витрат, пов'язаних з розглядом справи в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив проіндексувати недоотримані кошти разової грошової допомоги до 05 травня 2011 року в сумі 5532,00 грн. за весь термін відповідно до законодавства України. Однак, відповідач відмовився виконувати рішення суму та проіндексовувати недоотримані позивачем кошти разової грошової допомоги до 05 травня 2011 року в сумі 5532,00 грн. з посиланням на те, що в бюджеті не враховані кошти для виплат допомоги за минулі роки.

Позивач вважає, що відповідь відповідача не ґрунтується на вимогах Закону України "Про звернення громадян", оскільки в ній немає обґрунтованої та вмотивованої відповіді на вимоги позивача, а також не зазначено способу її оскарження.

При цьому, позивач зауважив, що відповідач не спростовує його права на індексацію недоотриманих виплат, але з порушенням норм процесуального та матеріального права застосовує не ті Закони, які підлягають застосуванню, та порушує право позивача на індексацію недоотриманих виплат.

На думку позивача, дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства та суперечать Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що заява позивача про проведення індексації недоотриманих коштів разової допомоги до 05 травня 2011 за шість років є необгрунтованою, оскільки згідно ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" соціальні виплати, що мають разовий характер, індексації не підлягають.

Також, відповідач зазначив, що Управлінням було розглянуто звернення позивача та надано обґрунтовану відповідь у встановлений Законом України "Про звернення громадян" термін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 позовну заяву залишено без руху (суддя Головенко О.Д.).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 позовну заяву повернуто позивачу (суддя Головенко О.Д.).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 скасовано, а справу направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії Б №526450, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2011 у справі №2а-9332/11 позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, як інваліду війни ІІ групи, відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня, як інваліду війни, відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком за 2011 рік з урахуванням вже проведених виплат. В іншій частині позову відмовлено.

Постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2011 у справі 2а-9332/11 набрала законної сили 05 квітня 2013 року.

На виконання вищезазначеного судового рішення Управління зробило перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2011 рік з урахуванням проведених виплат, яка склала 5532,00 грн.

Позивач у позовній заяві зазначив, що в листопаді 2017 року на його картку зарахували суму 5532,00 грн., але без індексації даної суми за шість років відповідно до законодавства України.

11 січня 2018 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області із заявою, в якій просив про індексувати недоотримані кошти разової грошової допомоги до 05 травня 2011 року в сумі 5532 грн. за весь термін відповідно до законодавства України.

У відповіді від 16.012018 №01-10.1/6 на звернення позивача, відповідач повідомив, що постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2011 №2а-9332/11 зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області провести перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 одноразової щорічної допомоги до 05 травня за 2011 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплаченої суми.

Також, у даній відповіді відповідач зазначив, що рішення у частині перерахунку виконано. Сума одноразової щорічної допомоги до 5 травня за 2011 рік з урахуванням проведених виплат складає 5532,00 грн. Оскільки в бюджеті не враховані додаткові кошти для виплати допомог за минулі роки та не передбачено асигнувань для виплат за рішенням суддів, управління не сплачувало суму 5532,00 грн.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначаються Законом України від 03.07.1991 №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення".

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування;

Водночас, частиною другою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що соціальні виплати, які мають цільовий і разовий характер, не належить до обєктів індексації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив відповідача проіндексувати разову грошову допомогу до 05 травня за 2011 рік, яка має разовий характер.

Отже, в даному випадку, в силу вищенаведеної норми закону виплата разової грошової допомоги до 05 травня за 2011 рік не підлягає індексації.

Таким чином, судом встановлено, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови проіндексувати недоотримані кошти разової грошової допомоги до 05 травня 2011 року в сумі 5532,00 грн. та зобов'язання відповідача проіндексувати вказані недоотримані кошти разової грошової допомоги, оскільки до об'єктів індексації, не відносяться соціальні виплати, які мають разовий характер.

З огляду на викладене, дані позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про порушення при розгляді його звернення від 11.01.2018, суд зазначає наступне.

Так, заявляючи вимогу про визнання протиправними дій відповідача, позивач мотивує це тим, що відповідь була надана з недостовірною інформацією та без повідомлення способу її оскарження.

Частиною першою статті першої Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно із частиною третьою статті 3 цього ж Закону, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частиною першою статті 14 Закону України "Про звернення громадян", передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

У відповідності до частини першої статті 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Приписами частини четвертої статті 15 Закону України "Про звернення громадян", встановлено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Судом встановлено, що оскаржувана відповідь Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області не має посилання на закон.

Окрім того, відповідачем не зазначено мотиви відмови проіндексувати разову грошову допомогу до 05 травня за 2011 рік.

Також, суд погоджується з доводами позивача про відсутність зазначення порядку оскарження відповіді від 16.01.2018 №01-10.1/6 "Щодо виплати допомоги до 5 травня", оскільки із зазначеної відповіді вбачається, що в ній не зазначено право на її оскарження, а також відсутнє розяснення самого порядку такого оскарження.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, суд зазначає, що розгляд заяви позивача від 11.01.2018 відбувся з порушенням встановленого Законом України "Про звернення громадян" порядку, а саме - без посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови проіндексувати разову грошову допомогу до 05 травня за 2011 рік, а також без роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Отже, оскільки звернення позивача від 11.01.2018 розглянуто з порушенням процедури, визначеної законом, то вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У той же час, відсутні підстави вважати протиправними дії відповідача щодо відмови надати позивачу відповідь на його звернення від 11.01.2018, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач розглянув заяву позивача у встановлений законом строк, а саме 16.01.2018, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про компенсацію матеріальних збитків у розмірі 10000 грн., суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у статті 1166 Цивільного кодексу України, частиною першою якого передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд наголошує, що майнова (матеріальна) шкода полягає у знищенні або пошкодженні майна потерпілого. Обєктом правопорушення виступає річ, тобто предмет матеріального світу, або гроші. Майнова шкода поділяється на реальні збитки, фактичні втрати, повязані із знищенням або пошкодженням майна, та (або) витрати, повязані із відновленням свого порушеного права, а також упущену вигоду/доходи, які особа могла б одержати, якщо б її право не було порушено.

Доказів понесення позивачем будь-яких матеріальних втрат у звязку з порушенням відповідачем порядку розгляду його звернення матеріали справи не містять, а сам по собі факт ненадання належної відповіді на звернення не означає заподіяння матеріальної шкоди.

Беручи до уваги недоведеність позивачем фактів понесення ним матеріальних збитків у звязку з неправомірними діями відповідача під час розгляду звернення, вимоги позивача про компенсацію та стягнення з відповідача коштів у розмірі 10000,00 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи із загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, моральну шкоду позивач вимагає, у першу чергу, у звязку з порушенням його прав на індексацію недоотриманих коштів разової грошової допомоги до 05 травня за 2011 рік.

Проте доводи позивача про завдання йому моральних страждань у звязку із зазначеними фактами належними і достатніми доказами під час розгляду справи підтверджені не були.

Стверджуючи про те, що внаслідок надання неповної відповіді на звернення позивачу було завдано моральну шкоду, останнім не доведено факту наявності будь-яких обставин, що свідчили б про перенесені душевні та/або фізичні страждання та їх природу; приниження честі та гідності позивача або його ділової репутації.

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи судом встановлено, що у відповідача відсутній обовязок індексувати разову грошову допомогу до 05 травня за 2011 рік, оскільки така соціальна виплата носить разовий характер та не є обєктом індексації.

Таким чином суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджується, а судом не встановлено наявність причинного зв'язку між протиправними діями відповідача під час розгляду заяви позивача та душевними стражданнями, про які стверджує позивач. Суд також враховує, що позивач не надав жодних доказів в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., задоволенню не підлягають.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", і за відсутності витрат позивача у цій частині судовий збір з відповідача не стягується.

Щодо вимог позивача про компенсацію йому інших судових витрат (за складання позовної заяви на підготовку до розгляду справи), суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; 3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, повязаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Будь-яких доказів, як-то договорів, рахунків, що свідчать про здійснення витрат, повязаних з вчиненням процесуальних дій, у тому числі внаслідок подання адміністративного позову, або підготовкою справи до розгляду, позивач не надав.

З урахуванням викладеного клопотання позивача про компенсацію інших судових витрат є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області за надання неповної відповіді на звернення ОСОБА_1 від 11.01.2018 - без посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови проіндексувати разову грошову допомогу до 05 травня за 2011 рік, а також без роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 11.01.2018, відповідно до законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.