Справа № 0740/787/18
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2018 року м. Ужгород№ 0740/787/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Далекорей С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 05 березня 2018 року позивач звернувся до Виноградівського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області для призначення пенсії по інвалідності згідно із ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 15 травня 2018 року згідно виписки з протоколу №51 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи, та вказано що до страхового стажу не враховано періоди роботи: з 18.12.1978 по 20.04.1979 pоки, оскількизгідно архівної довідки №534 від 29.03.2018 року відсутня інформація щодо роботи в колгоспі ім. Леніна та з 01.09.1986 по 08.02.1990 роки, оскільки згідно довідки №3465/04.03 від 16.03.2018 року період роботи в Мукачівській єпархії - даних про сплату страхових внесків не знайдено. Період роботи настоятелем церкви с.В.Копаня 09.02.1990 по 31.12.1999 pp. не враховано, оскільки Релігійна громада УПЦ с.В.Копаня зареєстрована 13.08.1999 року згідно свідоцтва про реєстрацію статуту релігійної громади №412 від 13.08.1999 року, виданого Закарпатською обласною державною адміністрацією. Період з 26.09.2004 року по 28.02.2018 роки не враховано до загального стажу роботи в зв'язку з відсутністю сплати страхових внесків згідно даних персоніфікованого обліку.

З такими висновками відповідача та прийнятим рішенням про відмову у призначенні пенсії по інвалідності позивач не погодився та звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд даний адміністративний позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення даного адміністративного позову заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, при цьому пояснивши, що відповідно до статті 32 Закону №1058 із змінами відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, незалежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Для осіб з інвалідністю 2-3 групи необхідний стаж для пенсії по інвалідності, від 56 років до досягнення 59 років включно - 14 років. При розрахунку стажу для визначення права на пенсію позивача було встановлено, що стаж роботи становить 11 років 6 місяців 23 дні, що є недостатнім для виконання вимог чинного законодавства та призначення пенсії.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Так, як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, 05 березня 2016 року позивач звернувся до Виноградівського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області для призначення пенсії по інвалідності згідно із ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 15 травня 2018 року згідно виписки з протоколу №51 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи, та вказано що до страхового стажу не враховано періоди роботи: з 18.12.1978 по 20.04.1979 pоки, оскільки згідно архівної довідки №534 від 29.03.2018 року відсутня інформація щодо роботи в колгоспі ім. Леніна та з 01.09.1986 по 08.02.1990 роки, оскільки згідно довідки №3465/04.03 від 16.03.2018 року період роботи в Мукачівській єпархії - даних про сплату страхових внесків не знайдено. Період роботи настоятелем церкви с.В.Копаня 09.02.1990 по 31.12.1999 pp. не враховано, оскільки Релігійна громада УПЦ с.В.Копаня зареєстрована 13.08.1999 року згідно свідоцтва про реєстрацію статуту релігійної громади №412 від 13.08.1999 року, виданого Закарпатською обласною державною адміністрацією. Період з 26.09.2004 року по 28.02.2018 роки не враховано до загального стажу роботи в зв'язку з відсутністю сплати страхових внесків згідно даних персоніфікованого обліку (а.с.13).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Основного Закону визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У пункті 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV законодавцем реалізовано Конституційне право громадян на соціальний захист - право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені статтею 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи (ч. 2 ст. 30 вказаного Закону).

Частиною першою статті 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб 2-3 групи необхідний стаж для пенсії по інвалідності, від 56 років до досягнення 59 років включно - 14 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що єдиною підставою для визначення трудового стажу є трудова книжка, а у разі її відсутності або відповідних відомостей у ній уточнюючі довідки або рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Із копій трудових книжок серії НОМЕР_3 та трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 ОСОБА_4 видно, що з 18.12.1978 по 20.04.1979 pоки позивач працював в колгоспі та мав норматив трудоднів у колгоспі ім. Леніна, а з 01.09.1986 року по 09.02.1990 року був настоятелем церков в с.Монастирець та с.Велика Копаня (а.с. 10-11).

Що ж до посилань відповідача на те, що з 18.12.1978 по 20.04.1979 pоки згідно архівної довідки №534 від 29.03.2018 року відсутня інформація щодо роботи позивача в колгоспі ім. Леніна та з 01.09.1986 по 08.02.1990 роки згідно довідки №3465/04.03 від 16.03.2018 року період роботи в Мукачівській єпархії - даних про сплату страхових внесків не знайдено, то суд такі відхиляє, оскільки позивачем надано належні та допустимі письмові докази щодо наявності трудового стажу.

Окрім наведеного вище, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Втім, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій на отримання будь-яких додаткових документів.

Також до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наведеними відомостями в трудових книжках стверджується факт роботи позивача в колгоспі ім..Леніна та настоятелем церков в с.Монастирець та в с.Велика Копаня, який є достатньою підставою для підтвердження вказаного стажу та проведення перерахунку стажу для призначення пенсії.

Таким чином, суд, з метою захисту прав позивача, задовольняє позов ОСОБА_4 шляхом визнання протиправними дій Виноградівського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_4 пенсії по інвалідності; зобов'язання Виноградівського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області зарахувати ОСОБА_4 до страхового стажу період роботи з 18.12.1978 року по 20.04.1979 року у колгоспі ім. Леніна та зобов'язання Виноградівського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області зарахувати ОСОБА_4 до страхового стажу період роботи з 01.09.1986 року по 09.02.1990 року настоятелем церкви с. Монастирець; зобов'язати Виноградівське об'єднане управління ПФУ Закарпатської області призначити ОСОБА_4 пенсію по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 30 січня 2018 року, тобто з моменту отримання довідки з МСЕК від 30.01.2018 року про встановлення третьої групи інвалідності (а.с. 9).

Зважаючи на висновок суду та враховуючи положення статті 139 КАС України, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 704,80 грн. судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Виноградівського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Виноградівського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_4 пенсії по інвалідності.

Зобов'язати Виноградівське об'єднане управління ПФУ Закарпатської області зарахувати ОСОБА_4 до страхового стажу період роботи з 18.12.1978 року по 20.04.1979 року у колгоспі ім. Леніна.

Зобов'язати Виноградівське об'єднане управління ПФУ Закарпатської області зарахувати ОСОБА_4 до страхового стажу період роботи з 01.09.1986 року по 09.02.1990 року настоятелем церкви с. Монастирець.

Зобов'язати Виноградівське об'єднане управління ПФУ Закарпатської області призначити ОСОБА_4 пенсію по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 30 січня 2018 року.

Стягнути з Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (90300,Закарпатська область, м.Виноградів, вул.Миру, 43, код ЄДРПОУ - 20449630 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ- НОМЕР_1) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок), що сплачений згідно квитанції №30 від 25.07.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.11.2018 року.

СуддяМ.М. Луцович