Справа № 808/2332/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

30 жовтня 2018 року м. Дніпросправа № 808/2332/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року (головуючий суддя Прасов О.О.)

у справі № 808/2332/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в якому просив:

визнати протиправною відмову відповідача, викладену у листі №Ц-1768-1552/0/18-18 від 05.05.2018, у наданні згоди на встановлення (відновлення) в натурі на місцевості меж земельної ділянки;

зобов'язати відповідача надати письмову згоду на встановлення (відновлення) в натурі на місцевості меж земельної ділянки площею 0,74 га, яка надана йому у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території Розівської сільської ради Приазовського району Запорізької області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач необґрунтовано відмовив у наданні згоди на встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки з тієї підстави, що надані позивачем графічні матеріали не дають можливості чітко визначити земельну ділянку. Позивач надав відповідачу необхідні документи, а саме: графічні матеріали, на яких зазначено наявне та бажане місце розташування земельної ділянки (схема наявного та бажаного місця розташування земельної ділянки й викопіювання з Публічної кадастрової карти України наявного та бажаного місця розташування земельної ділянки); копію державного акту на право постійного користування землею; копію паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд виходив з того, що надані до суду викопіювання із Публічної кадастрової карти України у довільній формі, «Схема наявного та бажаного місця розташування земельної ділянки» за підписом Розівського сільського голови не містять у собі всіх необхідних елементів, передбачених ст.34 Закону України «Про Державний земельний кадастр», для визначення розташування земельної ділянки, межі якої позивач бажає встановити (відновити). Також, суд дійшов висновку, що прийняття рішення про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо зобов'язання відповідача надати письмову згоду ОСОБА_1 на встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки можливо за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову. Позивач зазначає, що відповідач міг ідентифікувати місце знаходження та межі земельної ділянки за наданою позивачем копією державного акту, а тому у нього були відсутні підстави для відмови у наданні згоди. Крім того, вимога позивача про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою мала на меті внесення до Державного земельного кадастру інформації про належну йому земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номеру.

Позивач (його представник) в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суд першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, на підставі рішення Розівської сільської ради народних депутатів Приазовського району Запорізької області №8 від 18.02.1998 ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,74 га в межах згідно з планом, про що зазначено в Державному акті на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 7) (а.с.11).

Враховуючи, що вказаній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, ОСОБА_1 06.04.2018 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з заявою про надання згоди на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

До заяви позивачем додані наступні документи: 1) графічні матеріали, на яких зазначено наявне та бажане місце розташування земельної ділянки (схема наявного та бажаного місця розташування земельної ділянки й викопіювання з Публічної кадастрової карти України наявного та бажаного місця розташування земельної ділянки); 2) копія державного акту на право постійного користування землею; 3) копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Листом №Ц-1768-1552/0/18-18 від 05.05.2018 відповідач повідомив позивача про неможливість задоволення його заяви з тієї підстави, що надані графічні матеріали не дають можливості чітко визначити земельну ділянку, межі якої він має намір відновити в натурі (на місцевості) (а.с.19).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

В розумінні Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.0.2011 № 3613-VI Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.21 цього Закону відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, в тому числі, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

За приписами п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.0.2011 № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з ст.55 Закону №858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);

г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;

ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);

д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

є) копію правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об'єкти зареєстровані);

ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;

з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);

и) кадастровий план земельної ділянки;

і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Отже, як вірно зазначено позивачем, необхідною складовою технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для земель державної та комунальної власності є згода органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою.

В даному випадку відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України таким органом є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за №1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлюючи в якості обов'язкового документа у складі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згоди власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем, законодавець, разом з тим, не визначив підстав та порядку надання такої згоди.

Отже, виходячи з наведених вище приписів ст.19 Конституції України, зазначені відповідачем в листі від 05.05.2018 обставини не є законодавчо встановленою підставою для відмови в наданні позивачеві згоди на відновлення меж земельної ділянки площею 0,74 га, наданої йому в постійне користування для ведення особистого підсобного господарства.

Твердження відповідача про неможливість чітко визначити земельну ділянку по суті є формальною відмовою в наданні згоди, до того ж, не має жодного правового підґрунтя, оскільки позивач з 1998 року є землекористувачем, якому у встановленому порядку надана в постійне користування певна, визначена в Державному акті на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, земельна ділянка, яка в силу п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» вважається сформованою.

В доданій позивачем до заяви від 06.04.2018 копії вказаного Державного акту на право постійного користування землею, як документа, яким посвідчено право позивача на цю земельну ділянку, міститься план (схема) розташування цієї земельної ділянки з визначеними її межами.

Інші обставини, які б робили неможливим прийняти відповідне рішення про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки позивачем, відповідачем не зазначені, з наявних в матеріалах справи доказів не вбачаються.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції помилково послався на ст.34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, оскільки вказані правові норми спірних правовідносини, що виникли між сторонами, не регулюють. Обґрунтовуючи висновки про відсутність в оскаржуваних діях відповідача протиправності щодо відмови у наданні позивачеві згоди на встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, суд першої інстанції не врахував, що в даному випадку відомості про зазначену позивачем земельну ділянку до Державного реєстру земель не внесені, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєний, і звернення позивача з заявою від 06.04.2018 до відповідача обумовлено саме формуванням пакету документів для здійснення державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З огляду на наведені вище обставини, апеляційний суд дійшов висновку про порушення відповідачем наведених у вказаній процесуальній нормі принципів, тому вважає, що відмова відповідача, викладена в листі від 05.05.2018, є протиправною, відповідно, обґрунтованими є позовні вимоги позивача в цій частині.

Також апеляційний суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати письмову згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 0,74 га, яка надана йому у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території Розівської сільської ради Приазовського району Запорізької області.

Приймаючи до уваги, що позивач отримав формальну відмову у наданні такої згоди, а також те, що відповідач не обґрунтовував відмову відповідно до вимог законодавства, позивачем у даному випадку правильно обраний спосіб захисту порушеного права про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме: надати письмову згоду на відновлення меж земельної ділянки користувачем.

При цьому суд враховує, що, як вказано Верховним Судом України у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку не виконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Також, приймаючи до уваги відповідні повноваження ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області з надання згоди на встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, суд враховує положення обов'язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що будь-яка норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п.1 статті 8 Конвенції.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що застосування дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень повинно мати чіткі межі застосування. І за наявності правової можливості відповідного органу прийняти одного з двох рішень суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова є неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Отже, оскільки, як встановлено вище, крім визначених відповідачем і визнаних судом протиправними, інші підстави для відмови позивачу в наданні згоди на відновлення меж земельної ділянки користувачем відсутні, апеляційний суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача надати письмову згоду на відновлення меж земельної ділянки користувачем.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у справі № 808/2332/18 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, викладену у листі №Ц-1768-1552/0/18-18 від 05.05.2018, у наданні ОСОБА_1 згоди на встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,74 га, яка надана в постійне користування для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території Розівської сільської ради Приазовського району Запорізької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області надати ОСОБА_1 письмову згоду на встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,74 га, яка надана у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території Розівської сільської ради Приазовського району Запорізької області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко