Справа № 531/281/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 531/281/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Сіренко О.І.

суддів: Спаскіна О.А. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання: Моісеєва К.Ю.

представника відповідача: Жолонко О.В.

представника відповідача: Пушкарьова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Карлівської міської ради Полтавської області на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27.06.2018, суддя Лизенко І.В., вул. Першотравнева, 4, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область, 39500, повний текст складено 02.07.18 по справі № 531/281/17

за позовом ОСОБА_3

до Карлівської міської ради Полтавської області , Карлівського міського голови Наконечного Олександра Сергійовича

про визнання безпідставними та скасування розпоряджень міського голови про накладення дисциплінарного стягнення, визнання безпідставним та скасування рішення ради про припинення повноважень, внесення зміни до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за

ВСТАНОВИВ:

20.03.2017 року, ОСОБА_3 ( далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Карлівської міської ради Полтавської області, Карлівського міського голови Наконечного Олександра Сергійовича ( далі - відповідачі) в якому просила визнати нечинним та скасувати розпорядження Карлівського міського голови від 14.03.2017 №48 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3." та розпорядження Карлівського міського голови від 14.03.2017 №49 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3."; зобов'язати Карлівську міську раду здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 14.03.2017 по дату прийняття судового рішення. В обґрунтування позову послалася на те, що рішенням І сесії Карлівської міської ради VII скликання від 24.11.2015 її обрано секретарем міської ради. Розпорядженнями міського голови від 14.03.2017 їй оголошено дві догани. Вважає розпорядження незаконними, так як міський голова діяв поза межами законодавства, у спосіб, не передбачений Конституцією та законами України. Так, перша догана їй оголошена за погодження нею 03.03.2017 при виконанні обов'язків міського голови відпустки начальнику Карлівської служби реєстрації. Вважає, що не може бути порушенням трудової дисципліни погодження відпустки особі з подальшим звільненням, так як це є правом працівника, передбаченим ст. 3 Закону України "Про відпустки". Друга догана оголошена в той же день за систематичне порушення трудової дисципліни, тобто неналежне виконання своїх службових обов'язків: невиконання п.2 розпорядження міського голови від 27.01.2017 №19. Розпорядження №49 не відповідає дійсності, оскільки на виконання розпорядження №19 нею скликано та проведено засідання робочої групи 01.02.2017, звіт про роботу комісії подано міському голові. Контракт між начальником Карлівської служби реєстрації та міською радою у особі міського голови було розроблено. Укладення контракту є компетенцією міського голови, а не робочої групи.

06.12.2017 року, після зміни позовних вимог, ОСОБА_3 просила: визнати безпідставним та скасувати розпорядження Карлівського міського голови від 14.03.2017 №48 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3." та розпорядження Карлівського міського голови від 14.03.2017 №49 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3.";

Визнати безпідставним та скасувати рішення Карлівської міської ради від 21.03.2017 "Про припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3.";

Скасувати запис №5 від 21.03.2017 у трудовій книжці "Звільнена у зв'язку з достроковим припиненням повноважень, част.5 ст.50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні";

Доповнити трудову книжку записами: "Поновлена на роботі з 21.03.2017" та "Звільнена за власним бажанням з 30.05.2017";

Стягнути з Карлівської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 32947,96 грн. та невиплачені частину щомісячної премії та надбавки за високі досягнення у праці у розмірі 2432,57 грн.;

Стягнути з Карлівської міської ради 25000 грн. компенсації за нанесену моральну шкоду.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що зважаючи на безпідставність оголошених доган, за період з 14.03.2017 по 21.03.2017 включно їй не нараховано та не виплачено премію у розмірі 120% посадового окладу та надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 50% до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років. Тобто за 6 робочих днів березня 2017 року не нараховано 2 432,57 грн., беручи до уваги зміни у структурі заробітної плати, що наведені у додатку №1 до позову (посадового окладу секретаря міської ради - 5640 грн.). Окрім того, на засіданні сесії Карлівської міської ради 21.03.2017 винесено питання щодо звільнення позивача з посади секретаря міської ради. На спільному засіданні постійних комісій ради було зачитано проект рішення про звільнення, у якому підставою звільнення зазначено виключно оголошення їй двох доган від 14.03.2017. До проекту рішення на сесії зміни не вносились, інших підстав звільнення оголошено не було. Однак, копія рішення сесії про звільнення не містить посилання на оголошені їй догани, а також на будь-які інші підстави звільнення. Вважає рішення сесії про її звільнення незаконним. Просила зобов'язати відповідача здійснити запис у трудовій книжці про її звільнення за власним бажанням з 30.05.2017, та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.03.2017 по 30.05.2017 включно у сумі 32947,96 грн., яку визначила, виходячи із середньоденної заробітної плати 716,26 грн., беручи до уваги зміни у структурі заробітної плати, що наведені у додатку №1 до позову (посадового окладу секретаря міської ради - 5640 грн.), кількість робочих днів за цей період - 46. Також позивач зазначила, що причиною звільнення стала неправдива інформація про вчинення позивачкою неправомірних дій, принижено її честь та гідність, нанесено шкоду її діловій репутації. Безпідставне звільнення призвело до необхідності здійснення додаткових зусиль щодо організації свого життя: працевлаштувалася у іншому населеному пункті. Вказане призвело до тривалих моральних страждань, нанесених безпідставним звільненням, а отже відшкодуванню підлягає і моральна шкода, яку вона оцінила у 25000 грн.

27.06.2018 року рішенням Карлівського районного суду Полтавської області визнано поважними та поновлено ОСОБА_3 пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання безпідставним та скасування рішення Карлівської міської ради від 21.03.2017 року про припинення повноважень секретаря міської ради, внесення зміни до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_3 до Карлівської міської ради Полтавської області, Карлівскього міського голови Наконечного О. С.про визнання безпідставними та скасування розпоряджень міського голови про накладення дисциплінарного стягнення, визнання безпідставним та скасування рішення ради про припинення повноважень, внесення зміни до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Карлівського міського голови Наконечного О. С. від 14 березня 2017 року №48 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3.".

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Карлівського міського голови Наконечного Олександра Сергійовича від 14 березня 2017 року №49 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3.".

Визнано протиправним та скасовано рішення сімнадцятої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання від 21 березня 2017 року "Про припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3.".

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Карлівської міської ради Полтавської області, розташованої за адресою: Полтавська область, м. Карлівка, вул. Полтавський шлях, буд. 54, , на користь ОСОБА_3, яка проживає у АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Не погодившись з рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 27.06.2018 року, відповідач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати постанову суду та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги, відповідач зазначив, що 03.03.2017 ОСОБА_3, перебуваючи у статусі в.о. міського голови, погодила заяву начальника Карлівської служби реєстрації ОСОБА_5 про відпустку з подальшим звільненням, видала розпорядження №42 від 07.03.2017 "Про звільнення начальника комунальної установи "Карлівська служба реєстрації", незважаючи на відмову у погодженні заступників. Дії ОСОБА_3 призвели до зупинки роботи Карлівської служби реєстрації, тому що всіх працівників служби звільнено раніше. Одночасно ОСОБА_3 включила ОСОБА_5 у склад комісії по проведенню інвентаризації документів, справ та матеріальних цінностей, що унеможливило процес інвентаризації. Позивачка не могла спиратись на ст. 3 Закону України "Про відпустки", бо ОСОБА_5 не була штатним працівником ради. Розпорядженням міського голови від 13.03.2017 скасовано розпорядження про звільнення ОСОБА_5За скоєне дисциплінарне правопорушення та відсутність належного виконання обов'язків в.о. міського голови позивачка отримала догану (розпорядження №48). 27.01.2017 видано розпорядження міського голови №19, яким створено робочу групу з питань упорядкування установчих документів та підписання контракту між керівником Карлівської служби реєстрації та Карлівською міською радою в особі міського голови. Основною метою робочої групи було підписання контракту з начальником служби. Розпорядження ОСОБА_3 було виконано неналежним чином, так як у протоколі засідання робочої групи було виявлено ряд порушень. Через це 14.03.2017 ОСОБА_3 за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме неналежне виконання доручень міського голови, невиконання п.2 розпорядження №19, було оголошено другу догану. Враховуючи викладене, позовні вимоги вважає безпідставними. Також відповідач звертає увагу суду на те, що позовні вимоги заявлені з порушенням строків позовної даності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційною скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що рішенням першої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання від 24.11.2015 позивача обрано секретарем Карлівської міської ради сьомого скликання (а.с.73).

Розпорядженням секретаря міської ради №37 від 27.02.2017 на час перебування міського голови Наконечного О.С. з 27.02.2017 по 11.03.2017 у додатковій оплачуваній відпустці, обов'язки міського голови покладено на секретаря ради ОСОБА_3 (а.с.96).

Виконуючи обов'язки міського голови, 03.03.2017 ОСОБА_3 погоджено заяву начальника Карлівської служби реєстрації ОСОБА_5 про надання частини основної та додаткової відпустки терміном 8 календарних днів з 13.03.2017 з подальшим звільненням з 21.03.2017 (а.с.30).

Розпорядженням міського голови №48 від 14.03.2017 на підставі ст. ст. 147-149 КЗпП України оголошено позивачці догану за порушення трудової дисципліни, а саме неналежне виконання своїх службових обов'язків в.о. міського голови за період з 27.02.2017 по 11.03.2017, допустивши порушення, що призвели до втрат міського бюджету через погодження відпустки начальнику "Карлівська служба реєстрації" ОСОБА_5, чим зупинено надання послуг з державної реєстрації (а.с.76).

Копія розпорядження вручена позивачці 14.03.2017, що підтверджується її підписом . Позивачкою надано письмові заперечення на розпорядження.

Розпорядженням міського голови №49 від 14.03.2017 на підставі ст.147-149 КЗпП України позивачці оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме за неналежне виконання своїх службових обов'язків, невиконання п.2 розпорядження міського голови від 27.01.2017 №19 "Про скасування розпорядження №18 від 24.01.2017 "Про призначення службового розслідування стосовно начальника "Карлівської служби реєстрації" та про створення робочої групи з питань упорядкування установчих документів та підписання контракту між керівником Карлівської служби реєстрації та Карлівською міською радою в особі міського голови" (а.с.82).

Копію розпорядження позивачка отримала 14.03.2017, що підтверджується її підписом. Позивачка 14.03.2017 надала письмові заперечення на розпорядження.

Відповідно до копії акту фіксації відмови від пояснень від 13.03.2016 позивачка ОСОБА_3 на апаратній нараді у міського голови відмовилась давати пояснення щодо "не завершення виконання заходів, визначених розпорядженням від 27.01.2017 №19, погодивши заяву на відпустку начальника КП "Карлівська служба реєстрації" ОСОБА_5 та прийнявши розпорядження про її звільнення з 21.03.2017, завдавши своїми діями збитків міському бюджету" (а.с.80).

На сімнадцятої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання, було прийнято рішення від 21 березня 2017 року "Про припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3.".

Позивач, не погодившись звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті розпорядження Карлівського міського голови Наконечного Олександра Сергійовича від 14 березня 2017 року №48 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3." та розпорядження Карлівського міського голови Наконечного Олександра Сергійовича від 14 березня 2017 року №49 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3." діяв поза межами наданих йому повноважень, тому наявні підстави визнання протиправними та скасування зазначених розпоряджень, скасовуючи рішення Карлівської міської ради від 21.03.2017 "Про припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3.", суд першої інстанції виходив з того, що зазначене рішення не містить посилання ані на порушення спеціального законодавства посадовою особою, яка займає виборчу посаду, ані на підстави звільнення, передбачені трудовим законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Оскільки рішення суду в частині відмови в задоволенні позову жодною із сторін не оскаржується, на підставі положень ч. 1 ст. 308 КАС України не підлягає апеляційному перегляду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (ст.2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування").

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом.

Пунктом 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень

Згідно ч. 2 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації". Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах.

Згідно п.1 ч.3 ст.50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" секретар сільської, селищної, міської ради у випадку, передбаченому частиною першою статті 42цього Закону, здійснює повноваження сільського, селищного, міського голови, зокрема, у разі неможливості здійснення міським головою своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням секретаря міської ради №37 від 27.02.2017 на час перебування міського голови Наконечного О.С. з 27.02.2017 по 11.03.2017 у додатковій оплачуваній відпустці, обов'язки міського голови покладено на секретаря ради ОСОБА_3 (а.с.96).

Виконуючи обов'язки міського голови, 03.03.2017 ОСОБА_3 погоджено заяву начальника Карлівської служби реєстрації ОСОБА_5 про надання частини основної та додаткової відпустки терміном 8 календарних днів з 13.03.2017 з подальшим звільненням з 21.03.2017 (а.с.30).

Розпорядженням міського голови №48 від 14.03.2017 у відповідності до ст. ст. 147-149 КЗпП України оголошено позивачці догану за порушення трудової дисципліни, а саме неналежне виконання своїх службових обов'язків в.о. міського голови за період з 27.02.2017 по 11.03.2017, допустивши порушення, що призвели до втрат міського бюджету через погодження відпустки начальнику "Карлівська служба реєстрації" ОСОБА_5, чим зупинено надання послуг з державної реєстрації (а.с.76).

Розпорядженням міського голови №49 від 14.03.2017 у відповідності до ст.147-149 КЗпП України позивачці оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме неналежне виконання своїх службових обов'язків, невиконання п.2 розпорядження міського голови від 27.01.2017 №19 "Про скасування розпорядження №18 від 24.01.2017 "Про призначення службового розслідування стосовно начальника "Карлівської служби реєстрації" та про створення робочої групи з питань упорядкування установчих документів та підписання контракту між керівником Карлівської служби реєстрації та Карлівською міською радою в особі міського голови" (а.с.82).

13.03.2016 року складений акт відмови ОСОБА_3 надати пояснення на апаратній нараді у міського голови щодо "не завершення виконання заходів, визначених розпорядженням від 27.01.2017 №19, погодивши заяву на відпустку начальника КП "Карлівська служба реєстрації" ОСОБА_5 та прийнявши розпорядження про її звільнення з 21.03.2017, завдавши своїми діями збитків міському бюджету" (а.с.80).

Згідно ст.7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Таким чином, враховуючи відсутність у зазначеному Законі особливої процедури притягнення секретаря ради до дисциплінарної відповідальності, на секретаря ради поширюються порядок застосування дисциплінарного стягнення та гарантії, передбачені Кодексом Законів про працю України.

Відповідно до ст. ст. 147, 147-1 ч.1, ч.3КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника . Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

З аналізу норм ч.1 ст.50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ч.1 ст.147-1 КЗпП України вбачається, що дисциплінарне стягнення до секретаря ради застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання), тобто міською радою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосовуючи до позивача дисциплінарні стягнення, міський голова діяв поза межами наданих йому повноважень.

Апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо спростування зазначеного висновку суду першої інстанції.

14 березня 2017 року Карлівським міським головою було видано розпорядження №48 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3."

Відповідно до ч.1 ст.17, п.10 ч.4 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Проте, при прийнятті розпорядження міським головою також не зазначено які саме вимоги законодавства чи правові акти міської ради порушено позивачкою при погодженні відпустки керівнику комунальної установи.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на той факт, що погодження відпустки призвело до втрат місцевого бюджету.

Проте, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції , відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності негативних наслідків дій позивача у вигляді таких, що відбулися, втрат місцевого бюджету через відпустку керівника установи, беручи до уваги, що розпорядження в.о. міського голови ОСОБА_3 №42 від 07.03.2017 про звільнення з 21.03.2017 начальника КУ "Карлівська служба реєстрації" скасоване розпорядженням міського голови №43 від 13.03.2017 (а.с.29, 31).

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснив, що нею було прийнято рішення про звільнення за власним бажанням, про що вона повідомила першого заступника міського голови ОСОБА_6., який курує роботу реєстраційної служби. Їй було роз'яснено, що заяву про звільнення слід писати на ім'я в.о. міського голови ОСОБА_3 У заяві використала надане їй статтею 3 Закону України "Про відпустки" право на відпустку з наступним звільненням. З розпорядженням про звільнення від 07.03.2017 була ознайомлена. Відпустка була надана з 13.03.2017 по 20.03.2017. На 21.03.2017 було призначено приймання матеріальних цінностей. Однак, 21.03.2017 ніхто з цього приводу у службу не з'явився. Вважає дії позивача щодо надання їй відпустки реалізацією її трудових прав, що не може завдати шкоди будь-яким інтересам. Більш того, після її звільнення було одразу ж призначено нового керівника установи.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_5 не перебувала у штаті міської ради та не мала трудових стосунків з радою, тому до неї не застосовується ст.3 Закону України "Про відпустки", колегія суддів вважає безпідставними та зазначає, що з висновку доводів позивача вбачається, що відпустку керівнику установи на думку відповідача взагалі не повинно бути узгоджено, що спростовується нормами законодавства. Посилання відповідача в апеляційній скарзі на той факт, що таким чином позивачка видала розпорядження яке не віднесене до її компетенції не були підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження міського голови.

Доводи відповідача про те, що доказами наявності негативних наслідків дій позивача у вигляді таких, що відбулися, втрат місцевого бюджету через відпустку керівника установи є той факт, що в КУ «Карлівська служба реєстрації» було 5 структурних відокремлених підрозділів по всій області і служба здійснювала свою роботу добре та була прибутковою не є свідченням втрат місцевого бюджету, так як відсутні докази звернень за зазначеними послугами.

Також 14 березня 2017 року Карлівським міським головою Наконечним О.С. видано розпорядження № 49 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3.".

Підставою для прийняття зазначеного розпорядження було те , що 27.01.2017 року розпорядженням міського голови №19 (пункт 2) визначено: створити робочу групу з питань упорядкування установчих документів, підписання контракту між керівником комунальної установи Карлівської служби реєстрації ОСОБА_5 та Карлівською міською радою в особі міського голови О.С. Наконечним та з питань розгляду службової записки першого заступника міського голови щодо ненадання запитуваної інформації, висвітлення передбачених чинним законодавством фінансових звітів за 2016 рік, відомостей про середню заробітну плату державних реєстраторів та начальника за 2016 рік, наявність конфлікту інтересів, неналежне виконання керівником служби своїх посадових обов'язків. Головою робочої групи призначено ОСОБА_3, визначено склад групи (а.с.74-75).

Зі змісту цього пункту та додатку до розпорядження щодо визначення складу робочої групи вбачається, що єдиним приписом пункту є створення робочої групи, склад якої визначено у додатку. Будь-яких приписів до виконання певному колу осіб пункт 2 не містить.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з розпорядження №49 про оголошення догани позивачці ОСОБА_3 не зазначено в чому саме полягало невиконання позивачкою пункту 2 розпорядження №19, оскільки робоча група почала роботу, що підтверджується протоколом засідання №1 від 01.02.2017. Про роботу робочої групи позивачкою був наданий звіт, які залучені до матеріалів справи. (а.с.15, 16).

Як зазначено представником відповідача в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі, другу догану позивачці оголошено, в тому числі за систематичне порушення трудової дисципліни, у зв»язку з неналежним виконанням останньою доручень міського голови.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що розпорядження №49 не містить посилання на невиконання будь-яких доручень міського голови та не зазначено у чому полягає порушення трудової дисципліни, окрім невиконання пункту 2 розпорядження №19.

Крім того, систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знову.

Проте, обидва розпорядження про притягнення позивачки до відповідальності за вищезазначені порушення датовані одним днем 14.03.2017 року.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам закону.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення сімнадцятої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання від 21 березня 2017 року "Про припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3.", яким Карлівською міською радою, припинено достроково повноваження секретаря міської ради ОСОБА_3 (а.с.95), колегія суддів зазначає.

Згідно з ч. 5 ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування" , яким керувався відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення, повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України.

Проте, оскаржуване рішення не містить посилання ані на порушення спеціального законодавства позивачкою, яка займає виборну посаду, ані на підстави звільнення, передбачені трудовим законодавством.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що обрана депутатом Карлівської міської ради сьомого скликання. 21.03.2017 відбулось спільне засідання постійних комісій міської ради, на якому були присутні усі депутати, які цього ж дня брали участь у сесії. На спільному засіданні зачитувались на обговорювались проекти рішень. ОСОБА_8 зачитав проект дострокового припинення повноважень ОСОБА_3 на підставі ст. 147-1 ч.3 КЗпП України, оголосивши про допущення нею систематичного невиконання трудових обов'язків. Підставою для звільнення були розпорядження №48 та №49 від 14.03.2017 про оголошення доган. Винесли це питання на розгляд сесії ради. На засіданні сесії будь-які зміни до проекту рішення не вносились, додаткових пояснень чи інформування щодо змін підстав звільнення не було. Проведено таємне голосування. Більшістю голосів рішення було прийнято. Депутати голосували за проект, який обговорювався на спільному засіданні постійних комісій.

Матеріали справи також містять свідчення свідка ОСОБА_9, як вбачається з пояснень свідка у суді першої інстанції, ОСОБА_9 є депутатом міської ради сьомого скликання. 21.03.2017 на спільному засіданні постійних комісій ради ОСОБА_8 доповів проект рішення про дострокове припинення повноважень секретаря ради. Заступник міського голови ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_3 отримала дві догани за відпустку та звільнення ОСОБА_5 На сесії поставили питання на голосування, не змінюючи проекту.

Таким чином, доводи відповідача про те, що повноваження позивачки припинено не у зв'язку з накладенням дисциплінарного стягнення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач при прийнятті розпорядження Карлівського міського голови Наконечного Олександра Сергійовича від 14 березня 2017 року №48 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3." та розпорядження Карлівського міського голови Наконечного Олександра Сергійовича від 14 березня 2017 року №49 "Про оголошення догани секретарю міської ради ОСОБА_3." діяв без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави визнання протиправними та їх скасування.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки розпорядження про оголошення доган є протиправними то і рішення Карлівської міської ради від 21.03.2017 "Про припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3.", яке винесено на підставі вищезазначених доган є протиправним та підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що суд безпідставно поновив строк для звернення до суду.

Відповідно до ч.2, 3 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.1, 3 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В своїй заяві позивачка в якості поважних причин пропуску строку звернення до суду зазначила відсутність суддів в Карлівському районному суді Полтавської області.

Відповідно до частини 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з первісними позовними вимогами про скасування розпоряджень Карлівського міського голови № 48 та № 49 від 14 березня 2017 року., якими останній оглошено догани. Внаслідок автоматизованого розподілу справи виявилось неможливим визначення судді через відсутність у суді суддів, які мають повноваження на здійснення судочинства. Складено протокол щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи від 20.03.2017.

Також, колегія суддів зазначає, що протягом встановленого законом строку звернення позивача до суду щодо оскарження рішення про припинення повноважень від 21.03.2017 Карлівським районним судом не здійснювалось судочинство, у зв'язку з чим, навіть за наявності працюючої канцелярії суду, доступ до суду не був ефективним, оскільки позивач не мала практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання у її права. При цьому, позивач перебувала у стані невизначеності щодо отримання ефективного доступу до суду, так як не було відомо про тривалість відсутності суддів. Колегія суддів зважає на те, що позивач заявила про збільшення вимог 06.12.2017, тобто через майже два місяці після відкриття провадження у справі. Однак, з матеріалів справи вбачається, що підготовче судове засідання проведено за участі сторін 25.10.2017, справу призначено до розгляду на 08.12.2017. Отже, до початку розгляду справи по суті позивач реалізувала право на доповнення позовних вимог шляхом оскарження звільнення, яке пов'язане з накладенням оскаржених раніше дисциплінарних стягнень. Дійсно, позивачка могла б доповнити позовні вимоги вже після отримання ухвали суду про відкриття провадження чи у підготовчому судовому засіданні. Разом з тим, суд вважає, що відсутність своєчасного ефективного доступу до суду призвело до зниження гостроти сприйняття позивачкою порушення її прав, яке, у поєднанні з відсутністю правової освіти позивачки, обумовило тривалість прийняття рішення про оскарження звільнення у суді.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем строк звернення до суду був пропущений з поважних причин.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що первісні позовні вимоги ОСОБА_3 щодо скасування розпоряджень Карлівського міського голови Наконечного О. Сергійовича № 48 та № 49 про оголошення догани та рішення сімнадцятої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання від 21 березня 2017 року "Про припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3." не повинні були розглядатися в одному провадженні, оскільки являють собою самостійний предмет позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не спростовують висновку суду щодо відсутності суддів в Карлівському районному суді Полтавської області у спірний період. Крім того, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 пов»язані між собою проходженням служби останньою в органах місцевого самоврядування, а розпорядження щодо оголошення догани позивачці були підставою для прийняття рішення відповідачем щодо припинення повноважень виборної посади секретаря Карлівської міської ради .

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Карлівської міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27.06.2018 по справі № 531/281/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді О.А. Спаскін Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 09.11.2018.