Справа № 819/763/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2018 року

Київ

справа №819/763/16

провадження №К/9901/10843/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу №819/763/16

за позовом ОСОБА_1 до Лановецької районної державної адміністрації, Відділу освіти молоді та спорту Лановецької районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року, прийняту у складі колегії суддів : головуючого - Попка Я.С., суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лановецької державної адміністрації, Відділу освіти, молоді та спорту Лановецької районної державної адміністрації, в якому, із урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила:

визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 24.05.2016р. № 49-к «Про звільнення ОСОБА_2»;

зобов'язати Лановецьку районну державну адміністрацію Тернопільської області поновити ОСОБА_1 на роботі у Відділі освіти Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області на посаді начальника Відділу освіти Лановецької РДА з 26 травня 2016 року;

зобов'язати Відділ освіти, молоді та спорту Лановецької районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 26 травня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначає, що за рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду по справі №819/342/15-а від 13.01.2016 року її поновлено на посаді начальника відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області у зв»язку з незаконним звільненням з посади під час реорганізації відділу освіти. Розпорядженням відповідача №49-к від 24.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_2» її звільнено вдруге у зв»язку реорганізацією відділу освіту, не запропонувавши їй ряд вакантних посад.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року позов задоволено частково. Визнано розпорядження голови Лановецької районної державної адміністрації №49-к від 24.05.2016р. «Про звільнення ОСОБА_2» протиправним в частині формулювання причини звільнення та змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_2 з «у зв'язку із реорганізацією Відділу освіти районної державної адміністрації, відмовою від переведення на іншу посаду» на «у зв'язку із припиненням відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації». В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та в позові відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року касаційна скарга позивача надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 30 січня 2018 року прийнята до провадження.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування касаційної скарги вказує, що оскаржуваними рішеннями порушено її права

- відділ освіти, молоді та спорту став правонаступником відділів освіти та молоді та спорту під час реорганізації,

- за період поновлення її на роботі та наступного звільнення реорганізації відділу освіти не проводилося,

- за попередньою реорганізацією відділів освіти та спорту скорочення чисельності працівників не відбувалося,

- на час поновлення на роботі посада начальника відділу освіти, молоді та спорту була вакантною,

- звільнена без урахування переважного права на залишення на роботі як випускниця Національної академії державного управління при Президентові України та особа, що виховую дитину-інваліда 111 групи з дитинства,

- про наступне звільнення не попереджалася,

- в день звільнення не видали належним чином оформлену трудову книжку, копію розпорядження про звільнення та не провели повний розрахунок.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу відповідач повністю підтримує правову оцінку суду апеляційної інстанції встановленим обставинам справи, а доводи касаційної скарги вважає необґрунтованими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач 14 червня 2007 року призначена на посаду начальника відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації у відповідності з розпорядженням голови Лановецької райдержадміністрації № 278 від 13.06.2007 року та прийняла присягу державного службовця.

Розпорядженням голови Лановецької районної державної адміністрації «Про упорядкування структури районної державної адміністрації» № 226-од від 11.08.2014 року утворено відділ освіти, молоді та спорту Лановецької районної державної адміністрації, реорганізувавши шляхом злиття відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації та відділу молоді та спорту Лановецької районної державної адміністрації та затверджено склад комісії з припинення діяльності відділу освіти райдержадміністрації, як юридичної особи (абз. 3 п.2 ч.1 вказаного розпорядження). Пунктом 2 ч. 2 даного розпорядження передбачено, що створений відділ освіти, молоді та спорту Лановецької РДА є правонаступником зобов'язань, прав та обов'язків відділу освіти Лановецької РДА та відділу молоді та спорту Лановецької РДА.

12.08.2014 року позивач попереджена про можливе вивільнення з займаної посади при проведенні структурних змін відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України та згідно вищезазначеного розпорядження.

10.10.2014 року головою Лановецької райдержадміністрації запропоновано позивачу вакантну посаду начальника відділу організаційно-кадрової роботи апарату Лановецької районної державної адміністрації, від переведення на яку вона відмовилася, про що складено відповідний акт.

Згідно листка непрацездатності позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у Лановецькій КЦРЛ з 16.01.2015 року до 30.01.2015 року.

Після виходу з лікарняного, 06.01.2015 року (4 лютого 2016 року) їй запропоновано вакантні посади: головного спеціаліста сектору з питань освіти відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації та головного спеціаліста сектору з питань молоді та спорту відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації.

13.01.2015 року позивач звернулась з заявою про надання згоди на призначення на посаду, яка є рівнозначною посаді начальника відділу освіти райдержадміністрації.

Розпорядженням голови Лановецької районної державної адміністрації від 16.01.2015 року № 03-к позивача звільнено з посади начальника відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації з підстав, встановлених пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України. Підставами для його прийняття були погодження обласної державної адміністрації від 15.01.2015 року №02-110/13-22, акт від 10.10.2014 року про відмову позивача від запропонованої вакантної посади та її письмова відмова від 13.01.2015 року від запропонованої вакантної посади.

Згідно листка непрацездатності серії АГЛ №725705, виданого 30.01.2015 року Лановецькою КЦРЛ, позивач в період з 15січня по 30 січня 2015 року перебувала на лікарняному.

Із матеріалів справи видно, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2016 року у справі №819/342/15-а поновлена на посаді начальника відділу освіти Лановецької РДА Тернопільської області. Дана постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили.

На виконання вказаної постанови розпорядженням голови Лановецької РДА №6-к від 28.01.2016 року позивач поновлена на попередній роботі у відділі освіти Лановецької РДА з 17 січня 2015 року.

04.02.2016 року позивачу запропоновано вакантні посади в управлінському апараті Лановецької РДА, відповідно до розпорядження голови Лановецької РДА від 11.08.2014 р. №226-од «Про упорядкування структури районної державної адміністрації», від зайняття яких позивач відмовилась, вказавши при цьому, що бажає бути поновленою на посаду начальника Відділу освіти, молоді та спорту Лановецької РДА, яка є вакантною.

22.01.2016 року у газеті Голос Лановеччини оголошено конкурс Лановецькою РДА на заміщення ряду вакантних посад у Лановецькій РДА в тому числі начальника Відділу освіти, молоді та спорту, позивачка участь у конкурсі не брала.

04.05.2016 року головою Тернопільської обласної державної адміністрації надано погодження на звільнення позивача.

Розпорядженням голови Лановецької РДА №49-к від 24.05.2016 року позивач 26.05.2016 року звільнена з посади начальника Відділу освіти Лановецької РДА у зв'язку із реорганізацією відділу освіти Лановецької РДА, відмовою від переведення на іншу посаду (п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу»).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначає, що на час оскаржуваного звільнення позивача з роботи було припинено юридичну особу, в якій вона поновлювалася за рішенням суду, тому дійшов висновку про необхідність зміни формулювання підстав звільнення та змінив формулювання «у зв'язку з реорганізацією Відділу освіти районної державної адміністрації, відмовою від переведення на іншу роботу» на «у зв'язку із припиненням Відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації», а в іншій частині позову відмовив, оскільки не підлягає задоволенню вимога позивача про поновлення на роботі.

Суд апеляційної інстанції переглянув постанову суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову повністю, оскільки вважає, що обраний судом попередньої інстанції спосіб захисту не відповідає вимогам закону, а позовні вимоги є безпідставними.

Верховний Суд висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Згідно ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» процедура вивільнення державних службовців, на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

В силу п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

По справі встановлено, що до поновлення позивача на роботі 28.01.2016 року на посаді начальника відділу освіти Лановецької РДА Тернопільської області, даний відділ було припинено 26 січня 2015 року як юридичну особу, що підтверджується детальною інформацією про дану юридичну особу Міністерства юстиції України та повідомленням державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області від 27.01.2015 року, з яких видно, що 26 січня 2015 року внесено запис до ЄДРПОУ №9000093 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Відділу освіти Лановецької РДА, 02146009.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність покликань позивача на порушення процедури звільнення у звязку з проведенням реорганізації Відділу освіти Лановецької РДА, оскільки позивач після її поновлення на посаді, не попереджалась про можливе вивільнення з роботи у зв'язку із реорганізацією відділу, так як станом на 28.01.2016 року даний відділ не існував як юридична особа.

Суд апеляційної інстанції правильно звернув увагу на те, що 04.02.2016 р. Лановецькою РДА позивачу було запропоновано вакантні посади в апараті Лановецької РДА, однак позивач не скористалась цими пропозиціями та відмовилась від запропонованих посад.

Не спростовується матеріалами справи і той факт, що під час запропонування їй вакантних посад в апараті Лановецької РДА 04.02.2016 р. Позивач безпідставно просила призначити її на посаду начальника Відділу освіти, молоді та спорту Лановецької РДА, оскільки з даною юридичною особою у трудових відносинах вона не перебувала, а на запропоновану посаду оголошувався конкурс.

Разом з тим, відповідають вимогам закону посилання суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог позивача.

Верховний Суд не може погодитись із рішенням суду першої інстанції у справі, що розглядається, в частині обрання судом способу захисту прав позивача шляхом зміну формулювання причин звільнення.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції що діяла на час спірних правовідносин, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Звертаючись до суду позивач просила саме визнати протиправним та скасувати розпорядження про її звільнення, зобов'язання відповідача поновити її на роботі на посаді з якої її звільнили та зобов'язати Відділ освіти, молоді та спорту Лановецької районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи в суді позивач наполягала саме на зазначеному способу відновлення її прав і не погоджувалася на інший.

За таких обставин висновок суду першої інстанції, не відповідає правильному застосуванню норм матеріального права в частині належного обрання способу захисту порушених прав позивача.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець