Справа № 360/2999/18
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

07 листопада 2018 року СєвєродонецькСправа № 360/2999/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Басової Н.М.

при секретарі судового засідання: Солошенка П.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Татаринової О.В.,

розглянувши в підготовчому засіданні клопотання ОСОБА_1 про визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2018 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Луганській області від 30.07.2018 № 2804 в частині звільнення ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції відділу превенції Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області;

- стягнути з ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.3-4).

Одночасно позивачем було подано клопотання про визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення, в якій зазначив про те, що ним пропущено встановлений ч.5 ст.122 КАС України строк звернення до суду з поважних причин з огляду на наступне.

03.08.2018 його було звільнено з органів Національної поліції України. При звільненні виплата всіх сум, що належить йому, виплачена відповідачем не була, кошти були виплачені лише 30.08.2018. При цьому після звільнення він захворів. Всі кошти, які були наявні в нього, були використані на діагностику та лікування.

Також зазначив, що із-за скрутного фінансового становища, він не зміг оплатити послуги адвоката, а відтак, не мав можливості скласти та подати позов до суду, оскільки не має досвіду в адміністративному судочинстві.

Крім того, вказав, що в цей період доглядав за батьком, який тяжко хворів та потребував постійного догляду.

На підставі викладеного просив суд визнати поважними причини пропущення строку для звернення до суду з даним позовом та поновити його (а.с.17).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі. Призначено підготовче засідання з зазначенням про те, що клопотання про поновлення строку звернення до суду залишається відкритим та буде вирішено у підготовчому засіданні (а.с.1-2).

22.10.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з необґрунтованістю (а.с.40-52). Також були подані заперечення проти клопотання про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважною та його поновлення (а.с.159-163).

Свої заперечення обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції 03.08.2018 відповідно до наказу ГУНП в Луганській області № 326 о/с від 03.08.2018 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до письмової розписки ОСОБА_1 від 04.08.2018 ним було отримано витяг з наказу про звільнення зі служби в поліції та трудову книжку. Згідно рапорту ОСОБА_1 від 04.08.2018 на день звільнення зі служби в поліції останній на лікарняному не перебував.

До суду ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою від 28.09.2018, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду.

У клопотанні про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та його поновлення від 28.09.2018 як поважні причини зазначено: хворобливий стан позивача; скрутне фінансове становище, у зв'язку із чим позивач не мав змоги оплатити послуги по наданню правової допомоги; неможливість самостійно здійснювати представництво у суді у зв'язку з відсутністю спеціальних знань у відповідній сфері правознавства; необхідність стороннього догляду за тяжкохворим батьком.

Відповідач вважає, що зазначені причини пропущення строку звернення до суду не є поважними та клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та його поновлення не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

На думку відповідача, наявність медичної документації, доданої до клопотання від 28.09.2018, свідчить лише про проходження позивачем діагностичної процедури (ультразвукова діагностика органів черевної порожнини) та здачі біологічних матеріалів для лабораторних досліджень (загальний аналіз крові та сечі; аналіз крові на антитіла). Зазначені процедури та дослідження не містять будь-якого медичного діагнозу (у тексті зазначених досліджень чітко зазначено: результати досліджень не є діагнозом), не свідчать про проходження позивачем амбулаторного, стаціонарного або санаторно-курортного лікування. Крім цього, деякі з зазначених досліджень були проведені після закінчення строку звернення до суду - 13.09.2018.

Також відповідач звернув увагу на те, що не зважаючи на стан здоров'я, позивач звертався в цей період до ГУНП в Луганській області з письмовими заявами, проте не звернувся до суду за захистом своїх прав.

Крім того, відповідач звернув увагу суду, що доданою до клопотання медичною документацією позивач обґрунтовує не свій хворобливий стан, який перешкоджав звернутися до суду у визначений законом строк, а виключно своє фінансове становище.

Щодо скрутного фінансового становища, у зв'язку із чим позивач не мав змоги оплати послуги по наданню правової допомоги відповідач зазначив про те, що ОСОБА_1 в силу приписів Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 № 3460-VI (далі по тексту Закон України від 02.06.2011 № 3460-VI) є суб'єктом права, як на безоплатну первинну правову допомогу (яка відповідно до п. 2 ст. 7 зазначеного закону включає такі види правових послуг: надання правової інформації надання консультацій і роз'яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації), так й на безоплатну вторинну правову допомогу, на підставі підпункту 9 п. 1 ст. 14 Закону України від 02.06.2011 № 3460-VI як учасник бойових дій (яка відповідно до п. 2 ст. 13 вказаного закону включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру).

Щодо неможливості самостійно здійснювати представництво в суді у зв'язку з відсутністю спеціальних знань у відповідній сфері правознавства відповідач зазначив, що позивач має повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та кваліфікацію юриста (диплом спеціаліста з відзнакою НОМЕР_1 від 12.07.2014 Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка за денною формою навчання; відповідно до додатку до диплома має наступні оцінки: адвокатура України - 90 А; адміністративне судочинство - 92 А; диплом бакалавра НОМЕР_2 від 08.07.2013 Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка за денною формою навчання; відповідно до додатку до диплома має наступні оцінки: адміністративне право та адміністративна відповідальність - відмінно А; адміністративний процес - зараховано; трудове право - відмінно А; юридичне документознавство - зараховано; адміністративно-делікте право - відмінно А; провадження в адміністративних судах - відмінно А; адміністративна юстиція - відмінно А; адміністративно-правових захист прав громадян - зараховано; основи юридичної клінічної підготовки - зараховано; комплексний державний іспит (адміністративна юстиція та виконане провадження) - відмінно А).

Також відповідач зазначив, що позивач має майже два роки стажу професійної діяльності в галузі права: з 05.05.2015 по 27.04.2016 займав посаду державного виконавця Ленінського відділу державної виконаної служби Луганського міського управління юстиції, з 27.04.2016 по 17.03.2017 - державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Щодо необхідності стороннього догляду за тяжкохворим батьком, то будь-які докази, що батько є тяжкохворим відсутні; позивач не надає будь-яких медичних документів, які підтверджують необхідність стороннього догляду за батьком та доказів того, що крім позивача, здійснювати зазначений догляд було нікому. Адже відповідно до автобіографії та анкети, що містяться в матеріалах особової справи позивача (а також, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі декларацій) до складу сім'ї, які мешкають разом за однією адресою, окрім батька, входить також мати ОСОБА_1, яка ніде не працює (будь-яких доказів, що остання не могла здійснювати догляд за батьком не надано).

На підставі викладеного, на думку відповідача, будь-які докази та обґрунтовані пояснення поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду відсутні, а тому позивачем безпідставно пропущений строк звернення до суду.

За таких обставин відповідач просив суд відмовити у задоволенні клопотання позивача про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та його поновлення, залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Луганській області про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

В підготовчому засіданні позивач підтримав клопотання про поновлення строку звернення до суду, просив його задовольнити, також зазначив, що окрім доданих до клопотання документів інших доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду немає. Пояснив суду, що він не перебував в той період ані на амбулаторному, ані на стаціонарному лікуванні, лише проходив медичне обстеження. Медичну картку він втратив. Також зазначив, що у його батька був серцевий напад, на його думку інфаркт, скору медичну допомогу вони не викликали, він сам розпізнав признаки хвороби і, оскільки закінчив курси Товариства Червоного Хреста України по навчанню населення наданню першої допомоги, зробив всі необхідні дії та самостійно надав необхідну медичну допомогу батьку. В подальшому він доглядав за батьком, батько за офіційною медичною допомогою до лікарні не звертався. Також пояснив суду, що в цей час його мати перебувала в іншому населеному пункті і доглядала за своїми батьками, тому тільки він міг в той час доглядати за своїм батьком. Як зазначив позивач суду, наприкінці вересня 2018 року він запозичив гроші у свого родича та лише після цього зміг оплатити послуги адвоката. 25.09.2018 уклав з адвокатом угоду, а вже 01.10.2018 адміністративний позов був поданий до суду.

Представник позивача в підготовчому засіданні підтримав заявлене позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду, просив його задовольнити.

Представник відповідача в підготовчому засіданні просив суд відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду, залишити позовну заяву без розгляду з підстав зазначених у запереченнях.

Розглянувши у підготовчому засіданні клопотання ОСОБА_1 про визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення, вислухавши думку позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотанні і залишення без розгляду адміністративного позову з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п'ятою ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пунктом 17 частини першої ст.4 КАС України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

В статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Таким чином служба в органах Національної поліції України є публічною службою.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер про Бельгії» виходить з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві або у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Судом встановлено і це не оскаржується сторонами, що ОСОБА_1 03.08.2018 було звільнено наказом начальника ГУНП в Луганській області № 326 о/с від 03.08.2018 за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.10,142).

Відповідно до письмової розписки ОСОБА_1 від 04.08.2018 ним було отримано витяг з наказу про звільнення зі служби в поліції та трудову книжку. Згідно рапорту ОСОБА_1 від 04.08.2018 на день звільнення зі служби в поліції останній на лікарняному не перебував (а.с.144,145).

Останнім днем для звернення до суду з адміністративним позовом для позивача є 03.09.2018.

01.10.2018 до суду подана позовна заява, датована 28.09.2018, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду (а.с.3-4).

При цьому позивач зазначає у якості поважних причин пропуску строку звернення до суду такі обставини, як: його хворобливий стан; скрутне фінансове становище, у зв'язку із чим він не мав змоги оплатити послуги по наданню правової допомоги; неможливість самостійно здійснювати представництво у суді у зв'язку з відсутністю спеціальних знань у відповідній сфері правознавства; необхідність стороннього догляду за тяжкохворим батьком.

Між тим, суд не може порахувати вказані обставини, як такими, що є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно проходив медичне обстеження у період з 16.08.2018 по 13.09.2018 (а.с.21-31). При цьому, позивач сам зазначив, що в цей період він не перебував ані на амбулаторному, ані на стаціонарному лікуванні.

За таких обставин, суд вважає, що лише проходження медичного обстеження не заважає особі звернутись до суду своєчасно з позовом за захистом своїх прав.

Що стосується посилання позивача на те, що він не міг самостійно здійснювати представництво у суді у зв'язку з відсутністю спеціальних знань у відповідній сфері правознавства, суд вважає їх неприйнятними, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач є кваліфікованим юристом, а тому міг самостійно без сторонньої допомоги звернутися до суду за захистом порушених прав (а.с.148-156).

Також суд звертає увагу на те, що перебування осіб на публічній службі ставить до них більші вимоги щодо їх кваліфікованості, професійності та обізнаності.

При цьому суд, ні в якому разі не обмежує позивача права на отримання правової допомоги і вважає слушним зауваження відповідача про те, що у разі скрутного фінансового становища, позивач не був позбавлений можливості, у разі такої потреби, звернутися в цей період до центру надання правової допомоги за отриманням такої допомоги та підготовки адміністративного позову для своєчасного звернення до суду. Однак таким правом, передбаченим Законом України «Про безоплатну правову допомогу», позивач не скористався.

Таким чином суд вважає неприйнятними посилання позивача на його скрутне фінансове становище, що позбавило його можливості оплатити послуги адвоката.

Також суд звертає увагу позивача на те, що згідно ст. 131-2 Конституції України в судах здійснюється лише представництво адвокатами, при цьому в судах першої інстанції ця норма є обов'язковою тільки з 01.01.2019 року. Право ж звернення до суду з позовом залишається саме у позивача.

Щодо необхідності у сторонньому догляді за тяжкохворим батьком та здійснення цього догляду саме позивачем, то ОСОБА_1 не надав суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про те, що зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є неповажними.

Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав.

Згідно частини третьої ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Право на постановлення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду за результатами підготовчого засідання закріплені в пункті першому частини 2 ст.183 КАС України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача щодо визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення, у зв'язку з цим адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду на стадії підготовчого провадження.

Керуючись ст.ст.122,123,181,255,294,295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Роз'яснити позивачу, що після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, він має право звернутись до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст повного судового рішення складено 12 листопада 2018 року.

СуддяН.М. Басова