Справа № 803/742/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/830/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

представника відповідача Малищука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Мачульський В.В.,

час ухвалення рішення: 14:36:16,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 23.06.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , яким просив визнати протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання йому довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 та зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 видати йому таку довідку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 у ненаданні ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до «Положення по військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути документи щодо обставин отримання солдатом ОСОБА_1 травми 02.08.2015 року під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення антитерористичної операції, за формою, визначеною додатком 5 до «Положення по військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402.

Рішення мотивоване тим, що обставини отримання травми ОСОБА_1 під час перебування в зоні проведенні АТО 02.08.2015 року підтверджені матеріалами справи. При цьому, в разі настання нещасного випадку з військовослужбовцем, відрядженим до іншої військової частини, розслідування проводиться командуванням частини, до якої він відряджений та складається відповідний акт. Тому суд дійшов висновку, що з метою захисту порушених прав позивача необхідно визнати протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 у ненаданні йому довідки про обставини травми за формою, встановленою законодавством. Водночас суд дійшов висновку, що не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання відповідача надати таку довідку, оскільки її видачі передує певна процедура, а також її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті комісією з розслідування нещасного випадку. Також, на думку суду, така вимога є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Однак, враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини отримання травми ОСОБА_1 , суд вважав за необхідне задовольнити вищевказану позовну вимогу шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути документи щодо обставин отримання позивачем травми, з врахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що воно є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а також суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення клопотання. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що отримана позивачем травма при виконанні службових обов`язків в зоні АТО не зафіксована та не може бути зареєстрована, оскільки відповідно до чинної на той час редакції «Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 року № 36, розслідування щодо нещасного випадку могло бути проведене лише за повідомленням самого військовослужбовця, очевидців події чи військового лікувального закладу, до якого постраждалий військовослужбовець звернувся за медичною допомогою, однак жодного повідомлення щодо отримання ОСОБА_1 травми 02.08.2015 року під час виконання обов`язків військової служби до командування військової частини не надходило, а позивач, навпаки, приховав цей факт від керівництва. Таким чином, командир військової частини не знав і об`єктивно не міг знати про цей випадок. Також відповідач зазначає, що на даний час неможливо провести таке розслідування та встановити всі обставини події, оскільки для цього необхідно було обстежити місце події, встановити і опитати свідків і осіб, причетних до події, встановити її причини, встановити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів тощо. Крім того, суд першої інстанції безпідставно застосував норми зазначеної Інструкції в редакції після внесення змін, які набули чинності з 18.02.2018 року і не мають зворотної сили, а необхідно було застосовувати Інструкцію в редакції, яка була чинною станом на 02.08.2015 року, тобто на день отримання позивачем травми (за його словами).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на неї та заперечення проти відзиву, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 проходив військову службу в зв`язку з мобілізацією для проведення антитерористичної операції (АТО) у східних областях України з 11.03.2015 року до 31.03.2016 року, що підтверджується листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.01.2017 року № 118.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 08.05.2015 року № 93 ОСОБА_1 у складі підрозділу був відряджений у Військову частину НОМЕР_3 (Донецька область) і проходив у ній службу з 13.05.2015 року до 31.03.2016 року в районі проведення антитерористичної операції, що підтверджується витягом із вказаного наказу, листом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_4 від 11.08.2016 року № 1425 та довідкою командира Військової частини НОМЕР_3 від 18.10.2016 року № 69.

Військова частина польова пошта НОМЕР_3 (окремий інженерно-технічний батальйон), яка на даний час розформована, була безпосередньо підпорядкована 48 інженерній Кам`янець-Подільській бригаді (Військова частина НОМЕР_5 ), що підтверджується листом Військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2018 року № 180.

ОСОБА_1 стверджує, що 02.08.2015 року під час виконання обов`язків із військової служби, при переміщенні автомобілем в зоні антитерористичної операції, отримав травму, яка не пов`язана з бойовим ураженням, а саме забій правої половини грудної клітки.

Після тривалого лікування у військових медичних закладах, військовою лікарською комісією військово-медичного клінічного центру Південного регіону 03.12.2015 року позивач був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у військовий час, що підтверджується рішенням військово-лікарської комісії (хірургічного профілю) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.

Факт отримання ОСОБА_1 травми 02.08.2015 року під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_3 підтверджується виписним епікризом військово-медичного клінічного центру південного регіону від 07.08.2015 року № 12897.

Відповідно до наказу командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 31.03.2016 року № 91 ОСОБА_1 був звільнений у запас.

Після постановлення ОСОБА_1 на військовий облік за місцем проживання т.в.о. військового комісара Ківерцівського районного військового комісаріату Волинської області на вимогу позивача надіслав на адресу начальника військово-лікарської комісії Західного регіону Міністерства оборони України пакет документів щодо встановлення причинного зв`язку поранення (травми) отриманого позивачем при виконанні службових обов`язків.

Також 12.12.2017 року адвокат позивача надіслав до Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит про надання довідки про обставини отриманої травми.

Однак листом відповідача від 19.01.2018 року у видачі такої довідки було відмовлено. Відмова мотивована тим, що ОСОБА_1 на час отримання травми не був зарахований у списки Військової частини НОМЕР_3 , а перебував у списках іншої частини - Військової частини польова пошта НОМЕР_6 , а до Військової частини НОМЕР_3 був тимчасово відрядженим, тому отримана ним травма не обліковувалась, розслідування обставин отримання травми не проводилось, а тому відсутні підстави надання довідки. Також для вирішення даного питання позивачу необхідно звернутись до Військової частини польова пошта НОМЕР_6 . При цьому командир Військової частини НОМЕР_1 у вказаному листі не заперечив факту отримання ОСОБА_1 травми 02.08.2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскарженої відмови відповідача, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із ч. 1 ст. 40 цього Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 після звільнення з військової служби ініціював питання встановлення причинного зв`язку поранення (травми), отриманого при виконанні службових обов`язків, а саме травми, отриманої 02.08.2015 року, для чого необхідне проведення відповідної військово-лікарської експертизи.

Питання проведення військово-лікарських експертиз врегульовані «Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800.

Пунктом 6.2 цього Положення визначений перелік документів, які подаються на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК у мирний час. Зокрема, на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтва, одержаних у період проходження ними військової служби, надається оригінал довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва). Форма такої довідки встановлена в додатку 5 до даної Інструкції.

Також, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до норм Інструкції підставою для складення зазначеної довідки є акт розслідування, проведений на підставі наказу командира військової частини.

Однак, як встановив суд і не заперечує відповідач, таке розслідування не проводилось і довідка про обставини поранення не складалась.

При цьому, як вказав відповідач у зазначеній вище відповіді від 19.01.2018 року № 180на адвокатський запит представника позивача, у відповіді від 26.04.2016 року № 141 на запит ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зазначено в письмовому поясненні командира Військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_2 від 20.12.2017 року, наданому під час службового розслідування, єдиною підставою для відмови у наданні ОСОБА_1 довідки про обставини одержання травми було те, що на час отримання травми він не був зарахований у списки Військової частини НОМЕР_3 , а перебував у списках іншої частини польова пошта НОМЕР_6 , а до Військової частини НОМЕР_3 був тимчасово відрядженим, тому отримана ним травма не обліковувалась, розслідування обставин отримання травми не проводилось.

Однак такі доводи відповідача є безпідставними, зважаючи на таке.

Порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори (далі - військовослужбовці), професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військові частини) врегульовано «Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 року № 36, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.02.2001 року за № 169/5360 (Інструкція № 36).

Пунктом 2.14 розділу 2 цієї Інструкції передбачено, що нещасний випадок, що стався з військовослужбовцем, який тимчасово був відряджений у встановленому порядку до іншої військової частини, розслідується і береться на облік військовою частиною, у якій стався нещасний випадок.

Відповідно до змісту п. 2.1. додатку 8 і примітки до нього «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 26.05.2014 року № 333, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12.06.2014 року за № 611/25388, у штабі військової частини на особовий склад ведеться, зокрема, Книга обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу, в якій зазначається, серед іншого, поіменний перелік військовослужбовців, які тимчасово прибули.

Як зазначено вище, факт відрядження ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 (Донецька область) і проходження позивачем у ній служби в період з 13.05.2015 року до 31.03.2016 року в районі проведення антитерористичної операції підтверджується витягом із вказаного наказу, листом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_4 від 11.08.2016 року № 1425 та довідкою командира Військової частини НОМЕР_3 від 18.10.2016 року № 69, тобто даний факт встановлений судом безспірно на підставі належних доказів.

А невзяття Військовою частиною НОМЕР_3 всупереч наведеним нормам позивача на облік як тимчасово прибулого військовослужбовця не могло бути підставою для не проведення розслідування факту отримання ним травми 02.08.2015 року, а свідчить лише про неналежне ведення документації та обліку особового складу.

Щодо доводів відповідача про те, що розслідування зазначеного випадку не проводилось в зв`язку з неповідомленням позивачем, іншими особами, чи лікувальним закладом про факт отримання ним травми, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, як зазначено вище, при наданні відповідей військовому комісаріату і представнику позивача щодо надання спірної довідки та під час проведення службового розслідування за зверненням представника позивача щодо відмови у наданні такої довідки, відповідач не посилався на обставини неповідомлення про факт отримання травми ОСОБА_1 як на підставу непроведення відповідного розслідування та складення довідки про обставини травми. Зазначені твердження відповідач навів лише у відзиві на позовну заяву. Однак, на думку колегії суддів, правомірність дій чи бездіяльності суб`єкта власних повноважень адміністративний суд повинен оцінювати з врахуванням мотивів, якими такий суб`єкт обґрунтовував їх правомірність на час їх вчинення. А обґрунтування правомірності цих дій (бездіяльності) іншими доводами, ніж первинно зазначені, суб`єкт владних повноважень може лише у випадку, коли він не знав і об`єктивно не міг знати про них на час вчинення оскаржених дій (допущення бездіяльності). За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи відповідача про відсутність повідомлення про факт отримання ОСОБА_1 травми 02.08.2015 року не можуть враховуватись як доказ правомірності непроведення відповідного розслідування, оскільки у спірному випадку відповідач не провів таке розслідування з інших підстав (відсутності, за твердженням відповідача, позивача у списках особового складу Військової частини НОМЕР_3 ).

Водночас, колегія суддів враховує також наступне.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції № 36 (в редакції, чинній на день отримання позивачем травми) розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища, що сталися під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень (заподіяних іншою особою), гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також випадки смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Пунктом 2.5 Інструкції № 36 (в цій же редакції) було встановлено, що комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом трьох робочих днів. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо; установити обставини і причини, що призвели до нещасного випадку, визначити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (закони, статути, положення, правила, інструкції, настанови тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт (додаток 1 до Інструкції) у п`яти примірниках або шести, якщо військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини, і передати його на затвердження командиру військової частини. Усі примірники акта (додаток 1 до Інструкції) підписуються головою комісії та всіма її членами.

Також нормами п. п. 2.1, 2.2, 2.11 Інструкції № 36 (в цій же редакції) справді було передбачено, що розслідування нещасного випадку призначається командиром підрозділу на підставі повідомлення потерпілого, очевидця події чи військового лікувального закладу, до якого потерпілий звернувся за медичною допомогою.

Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи відсутні письмові докази повідомлення командира військової частини ОСОБА_1 чи іншими особами або військовим лікувальним закладом про факт отримання ним травми 02.08.2015 року під час виконання обов`язків військової служби.

Однак, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій виписного епікризу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 07.08.2015 року № 12897 і подання на ВЛК від 03.12.2015 року, які були у розпорядженні відповідача, ОСОБА_1 був шпиталізований 07.08.2015 року в зв`язку з прогресуючим погіршенням загального стану, перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у вказаному лікувальному закладі з 11.08.2015 року до 07.10.2015 року, а до того у 66 військовому госпіталі та Військовому госпіталі у м. Дніпропетровську. Під час перебування в даних військових лікувальних закладах позивач повідомляв про отримання травми 02.08.2015 року при переміщенні в автомобілі в зоні проведення АТО.

А тому, незважаючи про несвоєчасне повідомлення позивачем про отриману травму, незвернення за медичною допомогою в день отримання травми, а також неповідомлення всупереч наведеним нормативним вимогам про зазначений випадок військовими лікувальними закладами, які надавали медичну допомогу позивачу, колегія суддів зазначає, що у Військової частини НОМЕР_3 , де проходив у вказаний час службу ОСОБА_1 (правонаступником якої є відповідач у справі Військова частина НОМЕР_1 ) були відомості про отримання останнім травми під час виконання обов`язків військової служби, хоч отримані пізніше. Таким чином, на переконання колегії суддів, командир зазначеної військової частини після отримання таких відомостей був зобов`язаний призначити розслідування даної події в порядку та у строки, встановлені Інструкцією № 36, однак безпідставно не зробив цього, допустивши надмірний формалізм та, відповідно, протиправну бездіяльність.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до норм «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 26.05.2014 року № 333, відомості про поранення (контузії, травми, каліцтва), одержані в період проходження служби, записуються на підставі документів, виданих закладами охорони здоров`я чи військовими частинами, в яких військовослужбовець служив або лікувався. Також зазначається характер поранення (контузії, травми, каліцтва), коли та де воно отримано. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п. 21.5. глави 2 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань; б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії; д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності; ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.

Доводи відповідача про те, що на даний час неможливо провести розслідування та встановити всі обставини події отримання позивачем травми 02.08.2015 року, оскільки для цього необхідно було обстежити місце події, встановити і опитати свідків і осіб, причетних до події, встановити її причини, встановити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів тощо, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони є передчасними, так як стосуються виконання рішення і не можуть оцінюватись на стадії розгляду справи.

Твердження відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував норми Інструкції № 36 в редакції після внесення змін, які набули чинності з 18.02.2018 року і не мають зворотної сили, а необхідно було застосовувати Інструкцію в редакції, яка була чинною станом на 02.08.2015 року, колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки, як вбачається із змісту оскарженого рішення, суд першої інстанції застосував п. п. 1.5, 2.5 даної Інструкції саме в редакції, чинній на день отримання позивачем травми, а в редакції від 18.02.2018 року судом застосовано лише норми Інструкції, які регулюють питання оформлення результатів розслідування, тобто які будуть застосовуватись в процесі виконання рішення.

Враховуючи наведені вище норми законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з метою захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 у ненаданні ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 видати йому довідку про обставини травми, отриманої 02.08.2015 в районі проведення АТО, зважаючи на таке.

Як правильно врахував суд першої інстанції, п. 5 Розділу V «Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за № 169/5360, встановлено, що комісія з розслідування після розгляду та вивчення інформації, що міститься у первинному рапорті та наданих разом з ним документах, оформлює акт за формою НВ-2 та у разі, якщо випадок за висновком комісії визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, складає акт за формою НВ-3.

Також відповідно до п. 18 Розділу ІІ цієї Інструкції за результатами розслідування командир військової частини видає наказ. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, виданню військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передує певна процедура, передбачена законодавством, та її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті комісією з розслідування нещасного випадку.

Також суд правильно вказав, що надання зазначеної довідки належить до дискреційних повноважень відповідача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, на думку колегії суддів, у випадку, коли суб`єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Враховуючи, що, як зазначено вище, виданню військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передує певна процедура, передбачена законодавством, а саме має бути проведене відповідне розслідування, і таке розслідування на даний час не проведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 видати йому довідку про обставини травми, отриманої 02.08.2015 р. в районі проведення АТО.

Разом з тим, враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини отримання травми ОСОБА_1 , колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути документи щодо обставин отримання позивачем травми, з врахуванням висновків суду, викладених в рішенні.

При цьому, на думку колегії суддів, суд правомірно та обґрунтовано відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийшов за межі позовних вимог, оскільки таке рішення необхідне для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року у справі № 803/742/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 14.11.2018 р.