Справа № 826/2623/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2623/18 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Ганечко О.М.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2018 року, що прийняте о 15 год. 38 хв. у місті Києві (повний текст складений 05 червня 2018 року), у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Державної служби геології та надр України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення у формі наказу за наслідками розгляду заяв ПАТ "Укрнафта" з доданими документами про продовження строку дії (з урахуванням заяв про внесення змін) до:

- спеціального дозволу №1434 від 16 червня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, природний газ, конденсат Суходолівського родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1562 від 31 серпня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат, супутні: гелій, етан, пропан, бутани Качанівського родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1439 від 22 червня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, супутні: етан, пропан, бутани Прилуцького родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1511 від 28 липня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, супутні: етан, пропан, бутани Бугруватівського родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1643 від 12 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат, супутні: етан, пропан, бутани Харківцівського родовища (Середняківське, Західно-Харківцівське і Східно-Харківцівське склепіння), строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1563 від 31 серпня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат, супутні: гелій Гнідинцівського родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1703 від 22 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Бережівського родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1621 від 27 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, супутні: етан, пропан, бутани Софіївського родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1596 від 05 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Малодівицького родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1622 від 27 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: газ природний, нафта, газ, розчинений у нафті, конденсат Богданівського родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1669 від 17 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: газ природний, конденсат, супутні: гелій, етан, пропан, бутани Клинсько-Краснознаменського родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1671 від 17 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: газ природний, конденсат, супутні компоненти: етан, пропан, бутани родовищ Гоголівського родовища (горизонти С-4, С-5, В-16), строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1714 від 25 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Старосамбірського родовища в інтервалі глибин 3000-4030 м, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1685 від 07 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний Новогригорівського родовища, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1670 від 17 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Коханівського родовища в інтервалі глибини 1050-1450 м, строком на 20 років;

- спеціального дозволу №1597 від 05 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат Мільківського родовища, строком на 20 років;

2) зобов'язання відповідача, в силу в силу принципу "мовчазної згоди", встановленого частиною шостою статті 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", прийняти наказ, на підставі якого видати ПАТ "Укрнафта" спеціальні дозволи на користування надрами з останнього дня строку, передбаченого законодавством на розгляд заяви дозвільним органом, та строком на 20 років з дати припинення строку дії відповідного спеціального дозволу, а саме:

- від 27 листопада 2017 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1434 від 16 червня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат Суходолівського родовища, строком на 20 років, до 16 червня 2038 року;

- від 14 грудня 2017 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1562 від 31 серпня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат, супутні: гелій, етан, пропан, бутани Качанівського родовища, строком на 20 років, до 31 серпня 2038 року;

- від 25 грудня 2017 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1439 від 22 червня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, супутні: етан, пропан, бутани Прилуцького родовища, строком на 20 років, до 22 червня 2038 року;

- від 09 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1511 від 28 липня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, супутні: етан, пропан, бутани Бугруватівського родовища, строком на 20 років, до 28 липня 2038 року;

- від 11 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1643 від 12 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат, супутні: етан, пропан, бутани Харківцівського родовища (Середняківське, Західно-Харківцівське і Східно-Харківцівське склепіння), строком на 20 років, до 12 листопада 2038 року;

- від 11 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1563 від 31 серпня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат, супутні: гелій Гнідинцівського родовища, строком на 20 років, до 31 серпня 2038;

- від 15 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1703 від 22 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Бережівського родовища, строком на 20 років, до 22 грудня 2038 року;

- від 15 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1621 від 27 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, супутні: етан, пропан, бутани Софіївського родовища, строком на 20 років, до 27 жовтня 2038 року;

- від 18 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1596 від 05 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Малодівицького родовища, строком на 20 років, до 05 жовтня 2038 року;

- від 18 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1622 від 27 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: газ природний, нафта, газ, розчинений у нафті, конденсат, Богданівського родовища, строком на 20 років, до 27 жовтня 2038 року;

- від 22 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1669 від 17 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: газ природний, конденсат, супутні: гелій, етан, пропан, бутани Клинсько-Краснознаменського родовища, строком на 20 років, до 17 листопада 2038 року;

- від 22 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1671 від 17 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: газ природний, конденсат, супутні компоненти: етан, пропан, бутани родовищ Гоголівського родовища (горизонти С-4, С-5, В-16), строком на 20 років, до 17 листопада 2038 року;

- від 29 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1714 від 25 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Старосамбірського родовища в інтервалі глибин 3000-4030 м, строком на 20 років, до 25 грудня 2038 року;

- від 29 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1685 від 07 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний Новогригорівського родовища, строком на 20 років, до 07 грудня 2038 року;

- від 29 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1670 від 17 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Коханівського родовища в інтервалі глибини 1050-1450 м, строком на 20 років, до 17 листопада 2038 року;

- від 31 січня 2018 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу №1597 від 05 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат Мільківського родовища, строком на 20 років, до 05 жовтня 2038 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2018 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для зобов'язання відповідача продовжити строк дії спірних дозволів відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ПАТ "Укрнафта" отримало спеціальні дозволи на користування надрами, а саме:

- №1434 від 16 червня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат Суходолівського родовища, строком на 20 років;

- №1562 від 31 липня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат, супутні: гелій, етан, пропан, бутани Качанівського родовища, строком на 20 років;

- №1439 від 22 червня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, супутні: етан, пропан, бутани Прилуцького родовища, строком на 20 років;

- №1511 від 28 липня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, супутні: етан, пропан, бутани Бугруватівського родовища, строком на 20 років;

- №1643 від 12 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат, супутні: етан, пропан, бутани Харківцівського родовища (Середняківське, Західно-Харківцівське і Східно-Харківцівське склепіння), строком на 20 років;

- №1563 від 31 серпня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат, супутні: гелій Гнідинцівського родовища, строком на 20 років;

- №1703 від 22 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Бережівського родовища, строком на 20 років;

- №1621 від 27 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, супутні: етан, пропан, бутани Софіївського родовища, строком на 20 років;

- №1596 від 05 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Малодівицького родовища, строком на 20 років;

- №1622 від 27 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: газ природний, нафта, газ, розчинений у нафті, конденсат, Богданівського родовища, строком на 20 років;

- №1669 від 17 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: газ природний, конденсат, супутні: гелій, етан, пропан, бутани Клинсько-Краснознаменського родовища, строком на 20 років;

- №1671 від 17 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: газ природний, конденсат, супутні компоненти: етан, пропан, бутани родовищ Гоголівського родовища (горизонти С-4, С-5, В-16), строком на 20 років;

- №1714 від 25 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Старосамбірського родовища, в інтервалі глибин 3000-4030 м, строком на 20 років;

- №1685 від 07 грудня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний Новогригорівського родовища, строком на 20 років;

- №1670 від 17 листопада 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, Коханівського родовища, в інтервалі глибини 1050-1450 м, строком на 20 років;

- 1597 від 05 жовтня 1998 року на видобування вуглеводнів: нафта, газ, розчинений у нафті, газ природний, конденсат Мільківського родовища, строком на 20 років, (далі по тексту також - спеціальні дозволи).

Маючи намір продовжити користуватись надрами вказаних родовищ, ПАТ "Укрнафта" подало до Держгеонадра заяви із доданим до них документами на продовження строку дії спеціальних дозволів.

Крім того, враховуючи, що спеціальні дозволи, строки яких позивач просив продовжити, видані у 1998 році, виникла також необхідність внести зміни до спеціальних дозволів, тому позивач також звернувся до Держгеонадра із заявами про внесення змін до спеціальних дозволів.

Так, наявні у справі докази підтверджують, що ПАТ "Укрнафта" подало до Держгеонадра заяви про продовження строку дії спеціальних дозволів:

- щодо спеціального дозволу №1434 від 16 червня 1998 року заява від 11 жовтня 2017 року №04.1.1-20/75, отримана відповідачем 11 жовтня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1562 від 31 липня 1998 року заява від 30 жовтня 2017 року №04.1.1-20/98, отримано відповідачем 30 жовтня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1439 від 22 червня 1998 року заява від 10 листопада 2017 року №04.1.1-20/107, отримано відповідачем 10 листопада 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1511 від 28 липня 1998 року заява від 24 листопада 2017 року №04.1.1-20/112, отримано відповідачем 24 листопада 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1643 від 12 листопада 1998 року заява від 24 листопада 2017 року №04.1.1-20/115, отримано відповідачем 27 листопада 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1563 від 31 серпня 1998 року заява від 27 листопада 2017 року №04.1.1-20/116, отримано відповідачем 27 листопада 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1703 від 22 грудня 1998 року заява від 29 листопада 2017 року №04.1.1-20/117, отримано відповідачем 29 листопада 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1621 від 27 жовтня 1998 року заява від 30 листопада 2017 року №04.1.1-20/126, отримано відповідачем 30 листопада 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1596 від 05 жовтня 1998 року заява від 04 грудня 2017 року №04.1.1-20/127, отримано відповідачем 04 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1622 від 27 жовтня 1998 року заява від 04 грудня 2017 року №04.1.1-20/128, отримано відповідачем 04 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1669 від 17 листопада 1998 року заява від 05 грудня 2017 року №04.1.1-20/130; від 05.12.2017 року №04.1.1-20/130 щодо спеціального дозволу №1669 від 17.11.1998 року, отримано відповідачем 07 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1671 від 17 грудня 1998 року заява від 07 грудня 2017 року №04.1.1-20/134, отримано відповідачем 07 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1714 від 25 грудня 1998 року заява від 13 грудня 2017 року №04.1.1-20/138, отримано відповідачем 13 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1685 від 07 грудня 1998 року заява від 13 грудня 2017 року №04.1.1-20/139, отримано відповідачем 13 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1670 від 17 листопада 1998 року заява від 13 грудня 2017 року №04.1.1-20/140, отримано відповідачем 13 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1597 від 05 жовтня 1998 року заява від 15 грудня 2017 року №04.1.1-20/143, отримано відповідачем 15 грудня 2017 року.

Крім того, позивач подав до Держгеонадра заяви про внесення змін до наступних спеціальних дозволів:

- щодо спеціального дозволу №1434 від 16 червня 1998 року заява від 29 листопада 2017 року №04.1.1-20/125, отримано відповідачем 29 листопада 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1562 від 31 липня 1998 року заява від 05 грудня 2017 року №04.1.1-20/129, отримано відповідачем 07 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1511 від 28 липня 1998 року заява від 07 грудня 2017 року №04.1.1-20/132, отримано відповідачем 07 грудня 2017;

- щодо спеціального дозволу №1563 від 31 серпня 1998 року заява від 07 грудня 2017 року №04.1.1-20/133, отримано відповідачем 07 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1643 від 12 листопада 1998 року заява від 13 грудня 2017 року №04.1.1-20/137, отримано відповідачем 13 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1669 від 17 листопада 1998 року заява від 13 грудня 2017 року №04.1.1-20/136, отримано відповідачем 13 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1596 від 05 жовтня 1998 року заява від 15 грудня 2017 року №04.1.1-20/141, отримано відповідачем 15 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1621 від 27 жовтня 1998 року заява від 15 грудня 2017 року №04.1.1-20/142, отримано відповідачем 15 грудня 2017 року;

- щодо спеціального дозволу №1703 від 22 грудня 1998 року заява від 15 грудня 2017 року №04.1.1-20/144, отримано відповідачем 15 грудня 2017 року.

Розглянувши заяви ПАТ "Укрнафта", відповідач у своїх листах: від 07 березня 2018 року №4032/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1434 від 16 червня 1998 року; від 12 березня 2018 року №4134/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1439 від 22 червня 1998 року; від 12 березня 2018 року №4130/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1511 від 28 липня 1998 року; від 12 березня 2018 року №4125/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1562 від 31 серпня 1998 року; від 13 березня 2018 року №4228/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1563 від 31 серпня 1998 року; від 12 березня 2018 року №4191/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1596 від 05 жовтня 1998 року; від 07 березня 2018 року №4034/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1597 від 05 жовтня 1998 року; від 12 березня 2018 року №4149/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1621 від 27 жовтня 1998 року; від 12 березня 2018 року №4155/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1622 від 27 жовтня 1998 року; від 12 березня 2018 року №3852/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1643 від 12 листопада 1998 року; від 12 березня 2018 року №4139/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1669 від 17 листопада 1998 року; від 12 березня 2018 року №4173/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1670 від 17 листопада 1998 року; від 13 березня 2018 року №4239/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1671 від 17 листопада 1998 року; від 12 березня 2018 року №4126/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1685 від 07 грудня 1998 року; від 13 березня 2018 року №4126/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1703 від 22 грудня 1998 року; від 12 березня 2018 року №4188/03/12-18 щодо спеціального дозволу №1714 від 25 грудня 1998 року, повідомив, що Держгеонадра опрацювала та повертає подані позивачем заяви з доданими до неї документами щодо продовження строку дії спеціального дозволу, у зв'язку із тим, що відповідно до протоколу засідання Комісії з питань погодження надання надр у користування від 14 грудня 2018 року №37, який введений в дію наказом Міністерства екології і природних ресурсів України, ПАТ "Укрнафта" відмовлено у наданні погодження надання надр у користування; відповідач також повідомив позивача про те, що 18 грудня 2017 року введено в дію Закон України "Про оцінку впливу на довкілля", та, посилаючись на норми цього Закону, Кодексу України про надра та Закону України "Про нафту і газ", вказав про те, що у продовженні строку дії запитуваних дозволів ПАТ "Укрнафта" відмовлено відповідно до пункту 15 Порядку.

До листів відповідача долучено протокол засідання Комісії з питань погодження надання надр у користування Міністерства екології і природних ресурсів України від 14 лютого 2018 року №37, уведений у дію наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14 лютого 2018 року №58, згідно з яким ПАТ "Укрнафта" відмовлено у погодженні надання надр у користування на підставі абзацу шостого пункту 4 Регламенту погодження надання надр у користування від 15 лютого 2016 року №56 (недостатність природоохоронних заходів для підтримання належного екологічного стану навколишнього природного середовища при користуванні надрами).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що бездіяльність дозвільного органу, стає передумовою для виникнення правовідносин, у яких суб'єкт господарювання може застосувати принцип мовчазної згоди.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Частиною восьмою статті 16 Кодексу України про надра передбачено, що переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 №1174 Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами, а також процедура продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін врегульовано Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 (далі - Порядок №615).

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 14 Порядку №615 для продовження строку дії дозволу на видобування корисних копалин надрокористувач подає органу з питань надання дозволу заяву на видобування корисних копалин не пізніше ніж за шість місяців до закінчення строку його дії.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач вчасно, тобто не пізніше ніж за шість місяців до закінчення строку дії спеціальних дозволів, звернувся до відповідача з заявами про продовження строків їх дії. Також, як зазначалося, позивачем були подані заяви про внесення до спеціальних дозволів змін.

Відповідно до абзацу шостий пункту 14 Порядку №615 для продовження строку дії дозволу надрокористувач подає ті ж документи, що і для отримання дозволу без проведення аукціону.

Для отримання дозволу без проведення аукціону заявник подає органові з питань надання дозволу заяву разом з документами, зазначеними у додатку 1. Разом із заявою подаються дві копії заяви та доданих до неї документів. У заяві зазначаються назва і місцезнаходження ділянки надр, вид корисних копалин, відомості про заявника (найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця чи серія та номер паспорта такої особи (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган ДФС і мають відмітку у паспорті), інформація для здійснення зв'язку із заявником (номер телефону, адреса електронної пошти), а також підстава для надання дозволу згідно з пунктом 8 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до відповідних заяв про продовження строку дії дозволів подані всі передбачені додатком 1 до Порядку №615 документи.

Відповідно до пункту 15 Порядку №615 надрокористувачеві відмовляється у продовженні строку дії дозволу у разі: невиконання ним умов користування надрами, передбачених дозволом або відповідною угодою; прийняття органом місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами рішення про обмеження користування надрами відповідно до законодавства; подання заявником документів не в повному обсязі; виявлення у поданих документах недостовірних даних; невідповідності документів, поданих заявником, вимогам пункту 14 цього Порядку; наявності інформації від правоохоронних органів та суб'єктів фінансового моніторингу, що заявник здійснює фінансування тероризму в Україні; відмови Мінприроди у погодженні продовження строку дії дозволу;

Згідно з абзацом одинадцятим пункту 15 Порядку №615 надрокористувачеві відмовляється у внесенні змін до дозволу у разі: невиконання ним умов користування надрами, передбачених дозволом або відповідною угодою; прийняття органом місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами рішення про обмеження користування надрами відповідно до законодавства; подання заявником документів не в повному обсязі; виявлення у поданих документах недостовірних даних; невідповідності документів, поданих заявником, вимогам пункту 17 цього Порядку.

Відмовлячи у продовженні строку дії спірних дозволів, відповідач у своїх листах посилався на пункт 15 Порядку №615 з тих підстав, що Мінприроди у погодженні продовження строку дії дозволу було відмовлено.

Відповідно до абзацу першого та четвертого пункту 9 Порядку №615 надання надр у користування, за винятком надання надр на умовах угод про розподіл продукції, погоджується з Мінприроди - на всі види користування надрами.

Згідно з абзацом сьомим пункту 9 Порядку №615 для здійснення погодження Держгеонадра не пізніше ніж протягом шести робочих днів з дати реєстрації документів надсилає їх копії у паперовому або електронному (шляхом сканування) вигляді органам, зазначеним в абзацах другому - четвертому цього пункту, та встановлює строк розгляду зазначених документів. За результатами розгляду документів, надісланих на погодження, Мінприроди надає погодження, яке у паперовому або електронному вигляді надсилається Держгеонадра.

Відповідно до абзацу десятого, дванадцятого пункту 9 Порядку №615 у разі ненадання Мінприроди погодження протягом 30-денного строку вважається, що надання дозволу ним погоджено. У разі ненадання органами, зазначеними в абзацах другому, четвертому цього пункту, позитивної або негативної відповіді щодо погодження надання дозволу відповідно до підпункту 16 пункту 8 цього Порядку не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати отримання документів від органу з питань надання дозволу вважається, що надання дозволу ними погоджено.

Тобто, у разі ненадання Мінприроди погодження протягом 30-денного строку вважається, що надання дозволу ним погоджено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у жовтні-грудні 2017 року направлялися на погодження до Мінприроди подані позивачем документи щодо продовження строку дії спірних дозволів. Поряд із цим, вказані документи були розглянуті Мінприроди лише 14.02.2018 про що відповідачем отримано відповідь 28.02.2018. Таким чином, у строк, визначений пунктом 9 Порядку №615 Мінприроди не надало відповідь щодо розгляду поданих документів. Доказів протилежного відповідачем не надано.

З огляду на це, необґрунтованим є посилання відповідача на відмову Мінприроди у погодженні продовження строку дії дозволів, оскільки в силу пункту 9 Порядку №615 продовження строку вважається погодженим, на чому наголошував і сам відповідач у супровідних листах до Мінприроди. Оскільки зазначені обставини слугували єдиною підставою для відмови у продовженні строку дії спеціальних дозволів, то таку відмову не може бути визнано судом обґрунтованою.

Абзацом чотирнадцятим пункту 14 Порядку №615 визначено, що рішення про продовження строку дії дозволу приймається органом з питань надання дозволу протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі.

Згідно пункту 18 Порядку №615 орган з питань надання дозволу надає протягом 30 календарних днів з дати надходження заяви про переоформлення дозволу (внесення змін до нього) та документів, що додаються до неї, заявникові дозвіл на новому бланку з урахуванням відповідних змін або вмотивовану відмову.

Отже, законодавством передбачені чіткі строки, в межах яких відповідач повинен прийняти рішення про продовження, внесення змін та видачу спеціального дозволу.

Відповідно до пункту 25 Порядку №615 про надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, видачу дубліката, анулювання дозволу та внесення змін до нього орган з питань надання дозволу видає наказ, а Рада міністрів Автономної Республіки Крим - розпорядження.

З метою попереднього розгляду матеріалів щодо надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, анулювання дозволів та внесення до них змін Держгеонадра або Рада міністрів Автономної Республіки Крим відповідно до повноважень утворює комісію з питань надрокористування та затверджує положення про неї. До складу комісії з питань надрокористування, що утворюється органом з питань надання дозволу, включаються спеціалісти Секретаріату Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Положення про зазначену комісію та її персональний склад затверджуються органом з питань надання дозволу за погодженням з Мінприроди. Наказ Держгеонадр та розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про зупинення, анулювання, відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу розміщуються протягом п'яти робочих днів на офіційному веб-сайті відповідного органу (абзац сьомий пункту 25 Порядку №615).

Виходячи з зазначеного, відповідач, отримавши від позивача матеріали на продовження та внесення змін до спеціальних дозволів щодо яких заявлено позов, був зобов'язаний у строки та з підстав, наведених у Порядку №615 прийняти одне з двох рішень у формі наказу, а саме: щодо продовження та внесення змін або відмову в продовженні та внесенні змін до спеціальних дозволів позивача. Відповідні накази підлягали розміщенню протягом 5 робочих днів на офіційному веб-сайті Держгеонадра. Станом на час розгляду справи, такі накази на сайті відповідача відсутні.

Крім того, рішення (наказ) Держгеонадра з наведених питань приймаються колегіальним органом (комісією з питань надрокористування), відповідно листи, якими відповідач відмовив у продовженні строку дії спеціальних дозволів у розумінні Порядку №615 не є рішенням комісії з питань надрокористування - колегіального органу.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 Порядку №615 видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Відповідно до частини шостої статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" 06.09.2005 №2806-IV у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Днем видачі документа дозвільного характеру вважається останній день строку розгляду заяви дозвільним органом, передбаченого законом.

Спеціальні дозволи на користування нафтогазоносними надрами відносяться до документів дозвільного характеру згідно з "Переліком документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", затвердженого Законом України від 19.05.2011 №3392-VI.

Проте, як зазначалося, відповідачем не прийнято рішення у формі наказу про продовження або про відмову в продовженні строку дії спеціальних дозволів з урахуванням заяв про внесення змін до таких спецдозволів та не видано відповідних спеціальних дозволів. Окрім того, надані відповідачем відповіді у формі листів про відмову у продовженні строку дії дозволів, складені та направлені позивачу з порушенням встановленого Порядком №615 строку розгляду цього питання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідача стосовно нерозгляду заяв про продовження строку дії спеціальних дозволів на право користування надрами та про внесення змін до спеціальних дозволів на користування надрами в порядку та строки визначені спеціальним нормативно-правовим актом, неприйняття відповідних рішень, зокрема про задоволення заяв або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до абзацу одинадцятого частини першої статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Відповідно до частини шостої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Днем видачі документа дозвільного характеру вважається останній день строку розгляду заяви дозвільним органом, передбаченого законом.

З огляду на це, оскільки, як зазначалося, позивачем були надані всі передбачені Порядком №615 та той час документи, які, однак у визначений строк розглянуті не були, то позивач набув права провадити діяльність з видобутку на відповідних ділянках надр на підставі принципу "мовчазної згоди" згідно з вимогами частини шостої статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем та застосованого судом першої інстанції способу захисту (зобов'язання відповідача видати відповідний наказ), слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 19 Кодексу України про надра передбачено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Пунктом 6 додатка 2 "Положення про порядок надання гірничих відводів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №59 встановлено, що отримання акту про надання гірничого відводу можливе лише в разі надання заявником, з-поміж інших документів, копії спеціального дозволу.

Таким чином, враховуючи, що позивач як зазначалося, в силу принципу мовчазної згоди отримав право на здійснення спірної діяльності, то з метою уникнення будь-яких можливих зловживань з боку третіх осіб відносно здійснення позивачем такої діяльності, ефективним способом захисту у даному випадку є зобов'язання відповідача видати відповідний наказ.

При цьому, колегією суддів відхиляється посилання відповідача на положення Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» від 23.05.2017 № 2059-VIII щодо відсутності оцінки впливу на довкілля використання позивачем відповідних родовищ, оскільки вказаний Закон введено вдію лише 18.12.2017, тобто вже після того як позивачем були подані відповідні заяви. Тобто звертаючись до відповідача з питань продовження строку дії спеціальних дозволів та внесення до них змін, позивач не мав підстав та обов'язку для надання висновків державної екологічної експертизи.

З огляду на це, колегія суддів наголошує, що відсутність у позивача станом на час подання спірних заяв обов'язку щодо проведення державної екологічної експертизи та щодо долучення до цих заяв відповідних висновків такої експертизи, додатково свідчить про дотримання ним визначених Порядком №615 вимог щодо продовження строку дії спеціальних дозволів та обґрунтованості застосування принципу мовчазної згоди (щодо подання всіх документів) у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Інших підстав для відмови у продовженні строку дозволів відповідачем (з урахуванням висновків Мінприроди) не зазначено.

Щодо посилань на те, що принцип мовчазної згоди не може бути застосований при продовженні строку дії спеціальних дозволів, оскільки він застосовується виключно у процедурі їх видачі, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Таким чином, у межах спірних правовідносин документами дозвільного характеру є не лише відповідні спеціальні дозволи, а й накази, які позивач видає з питань продовження їх дії. Тобто, наказ (рішення) відповідача про продовження дії спеціальних дозволів є документом дозвільного характеру який відповідач як дозвільний орган зобов'язаний видати позивачу у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності без наявності якого позивач не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності.

Таким чином, як процедура отримання спеціального дозволу так і процедура продовження строку його дії (отримання рішення про продовження строку дії) є процедурою отримання документа дозвільного характеру, а тому, до спірних правовідносин може бути застосований принцип мовчазної згоди.

Необґрунтованим є посилання на те, що у частині шостій статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» врегульований випадок лише відмови у видачі дозвільного документа, оскільки у цій частині статті йдеться про не видачу документу дозвільного характеру або не прийняття рішення про відмову у його видачі у встановлений законом строк.

Щодо посилань на те, що принцип мовчазної згоди не зобов'язує відповідача прийняти будь-яке рішення, а також те, що суд безпідставно зобов'язав відповідача продовжити строк дозволів, то колегія суддів повторно наголошує на тому, що у даному випадку рішення суду про зобов'язання відповідача видати відповідний наказ прийнято на підставі частини першої статті 2 КАС та статті 13 Конвенції як ефективний спосіб захисту порушеного права позивача щодо своєчасного розгляду його заяв, за захистом якого він звернувся до суду, внаслідок набуття позивачем права на зайняття відповідною діяльністю на підставі принципу мовчазної згоди.

Доводи щодо втручання суду у дискреційні повноваження відповідача також відхиляються судом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (частина четверта статті 245 КАС.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення, і це прямо вбачається зі статті 245 КАС.

При цьому, аналіз викладених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.

У випадку невиконання обов'язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

Разом з тим, дійсно існують випадки, у яких суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень діяти певним чином і це вбачається з аналізу зазначених вище норм КАС, зокрема у випадку, коли останній вправі діяти на власний розсуд.

Стосовно дискреційних повноважень, колегія суддів зазначає, що такими є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним. Отже, у такому випадку буде відсутнім факт невиконання обов'язку та, відповідно, факт порушення прав позивача.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій - прийняти рішення продовження строку дії відповідних дозволів у визначений строк.

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - приймати чи не приймати відповідне рішення, дотримуватися чи не дотримуватися встановлених законом чи підзаконними нормативно-правовими актами строків.

Таким чином, повноваження відповідача щодо розгляду заяв про продовження строку та прийнятті рішення за результатами їх розгляду не є дискреційними, оскільки при їх реалізації відповідач не має право діяти на власний розсуд.

При цьому, для цілей застосування частини першої статті 2 КАС та статті 13 Конвенції, дискреція адміністративного суду поширюється на вибір найбільш ефективного способу захисту порушених прав позивача від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Обраний позивачем та застосований судом першої інстанції спосіб захисту колегіє суддів оцінюється як допустимий та цілком ефективний з точки зору частини першої статті 2 КАС та статті 13 Конвенції, про що зазначалося вище.

Посилання відповідача на наявність у позивача податкового боргу як обґрунтування відсутності підстав для продовження строку дії дозволів колегією суддів відхиляється на підставі абзацу другого частини другої статті 77 КАС, оскільки відповідач не вправі посилатися на ці обставини, які не були підставою для оскаржуваних відмов.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя О.М. Ганечко

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 08.11.2018.