Справа № 2040/5832/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

08.11.2018р. справа №2040/5832/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представників позивача - Верещагіна Є.В., Комарової О.М.,

представників відповідача - Кобилінської О.К., Ревенко О.М.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Акціонерного товариства "Харківобленерго"
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби
проскасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2018 р. №, -

встановив:

Позивач, Акціонерне товариство «Харківобленерго», в порядку адміністративного судочинства висунув вимогу про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2018 р. №, винесеного Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

В обґрунтування позову зазначив, що затримки сплати узгоджених податкових зобов'язань з ПДВ у спірних правовідносинах не допускав, а оскаржуване рішення про застосування штрафу винесено з порушенням вимог ст. 126 Податкового кодексу України.

Відповідач, Офіс великих платників податків ДФС, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що платником податків було порушено граничні терміни сплати податкових зобов'язань з ПДВ, що було встановлено актом камеральної перевірки і призвело до застосування штрафу.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що платник податків, АТ «Харківобленерго», подав декларацію з ПДВ за лютий 2017 р. із сумою податку до сплати у розмірі 10 511 687,00 грн., декларацію з ПДВ за березень 2017 р. із сумою податку до сплати у розмірі 18 251 397,00 грн., уточнюючий розрахунок від 11.04.2017 р. до податкових зобов'язань з ПДВ за травень 2014 р. із сумою податку до сплати у розмірі 66 715,00 грн.

На дати настання строку погашення зобов'язань за переліченими деклараціями платник податків, АТ «Харківобленерго» мав невиконані зобов'язання з оплати ПДВ, котрі вже трансформувались у податковий борг в розмірі 46 372 711,37 грн. і були стягнуті постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2016 р. по справі №820/1291/16, строк платежів за якою був визначений ухвалою суду про розстрочення від 28.10.2016 р.

Контролюючий орган (Офіс великих платників податків ДФС) в особі структурного підрозділу (Харківського управління) провів камеральну перевірку АТ «Харківобленерго» з питання своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за період 12.02.2018 р. - 26.02.2018 р.

Результати перевірки оформлені актом від 19.03.2018 р. №121/38-10-50-08-09/00131954.

У названому акті викладені судження контролюючого органу про виконання платником податкового обов'язку за декларацію з ПДВ за лютий 2017 р., за декларацію з ПДВ за березень 2017 р., за уточнюючим розрахунком від 11.04.2017 р. до податкових зобов'язань з ПДВ за травень 2017 р., а також за податковим боргом по судовій справі №820/1291/16 поза межами граничних строків.

10.04.2018 р. з посиланням на названий акт контролюючий орган виніс податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафу у розмірі 1 298 922,24 грн.

Як з'ясовано судом, юридичною підставою для винесення цього рішення владний суб'єкт обрав приписи ст. 126 Податкового кодексу України, а фактичною підставою послугувало судження владного суб'єкта про виконання платником податкового обов'язку за самостійно задекларованими податковими зобов'язаннями з ПДВ лютого-березня 2017 р. і уточненого розрахунку від 11.04.2017 р. за травень 2014 року, а також за податковим боргом по судовій справі №820/1291/16 поза межами граничних строків оплати.

Перевіряючи відповідність закону оскарженого рішення владного суб'єкта, суд зазначає, що правовідносини з приводу строку виконання платником податків податкового зобов'язання за самостійно узгодженими податковим зобов'язаннями унормовані приписами п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, де зазначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.

Цей строк (слід розуміти строк виконання самостійно задекларованих податкових зобов'язань) може бути змінений з можливістю настання відповідних юридичних наслідків виключно у порядку ст. 100 Податкового кодексу України.

При стягненні коштів за податковим боргом відповідно до ст. 95 Податкового кодексу України (незалежно від факту застосування чи незастосування процедур відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно з ст. 378 КАС України у редакції з 15.12.2017 р. (ст. 263 КАС України у редакції до 15.12.2017 р.) цей строк (слід розуміти строк виконання самостійно задекларованих податкових зобов'язань) не змінюється, позаяк за рішенням суду вже стягується не податкове зобов'язання, а податковий борг, а розстрочення чи відстрочення стосується не оплати податкового зобов'язання, а проведення платежу за рішенням суду.

Юридична відповідальність за невиконання рішення суду запроваджена нормами Закону України «Про виконавче провадження».

У спірних правовідносинах контролюючий орган не застосовував мір відповідальності за невиконання рішення суду.

Юридична ж відповідальність за несвоєчасне виконання податкового обов'язку з оплати самостійно задекларованих податкових зобов'язань запроваджена ст. 126 Податкового кодексу України.

Застосування контролюючим органом міри юридичної відповідальності у вигляді штрафу згідно з ст. 126 Податкового кодексу України за жодних умов та обставин не може залежати від рішення суду про розстрочення чи відстрочення виконання раніше винесеного судом рішення про стягнення податкового боргу, адже рішення суду про розстрочення не змінює і в силу закону об'єктивно не здатне змінити строку оплати узгоджених податкових зобов'язань, котрі вже трансформувались у податковий борг.

З огляду на викладене суд вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 р. про розстрочення виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2016 р. по справі №820/1291/16 про стягнення коштів за податковим боргом в розмірі 46 372 711,37 грн. не звільняє платника від відповідальності згідно з ст. 126 Податкового кодексу України, а лише визначає строки та періодичних платежів з погашення податкового боргу, стягнутого за рішенням суду.

Отже, наведені платником доводи є юридично неспроможними, оскільки процедура перенесення строків платежів у порядку ст. 100 Податкового кодексу України у спірних правовідносинах не застосовувалась, а ухвала суду про розстрочення виконання рішення суду про стягнення коштів за податковим боргом не звільняє винну у несвоєчасному платежі особу від юридичної відповідальності за ст. 126 Податкового кодексу України.

Продовжуючи розгляд справи, суд бере до уваги, що виконання податкового обов'язку за декларацію з ПДВ за лютий 2017 р., за декларацію з ПДВ за березень 2017 р., за уточнюючим розрахунком від 11.04.2017 р. податкових зобов'язань з ПДВ за травень 2014 року і за податковими деклараціями, включеними до предмету спору по справі №820/1291/16, у спірних правовідносинах відбулось одночасно за декількома процедурами, а саме: за процедурою п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість декларації з ПДВ за січень 2018 р., за процедурою п. 87.9 ст.87 Податкового кодексу України (зміна призначення первісно визначеного платником податків призначення платежу), за процедурою абзацу 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України (стягнення коштів за рішенням контролюючого органу).

Суд зауважує, що абзац 2 п. 95.5 ст.95 Податкового кодексу України є спеціальною нормою права відносно спірних правовідносин і визначає, що у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Приписи даної статті присвячені урегулюванню окремого випадку, котрий мав місце в діяльності позивача як платника податків, а саме: позасудовому стягненню коштів за податковим боргом на суму більше 5 000 000,00 грн. із строком існування більше 90 днів, що утворився за самостійно задекларованими платником зобов'язаннями за відсутності невиконаних грошових зобов'язань Держави перед таким платником.

За правилом абзацу 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України у таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов'язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.

Відтак, означена процедура може бути застосована контролюючим органом виключно до окремої суми податкового боргу, котра відповідає чітко наведеним у законі кваліфікуючим ознакам, і лише до повного погашення саме цієї суми боргу в 5 000 000,00 грн.

До указаного випадку не підлягають застосуванню приписи п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України (на чому помилково наполягає позивач), оскільки, по-перше, процедура стягнення згідно з абз. 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України є більш фінансово несприятливою для платника податків, а по-друге, норма абз. 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України є більш пізньою у часі.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу платника податків на те, що відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Оскільки законом не передбачено, що стягнуті з платника у порядку абз. 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України суми коштів мають зараховуватись за правилами п. 87.9 ст. 87 цього ж кодексу, то доводи платника з даного приводу підлягають відхиленню.

При цьому, суд бере до уваги, що у спірних правовідносинах платник податків не оскаржив ані дій контролюючого органу з приводу застосування процедури абз. 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України, ані дій контролюючого органу з приводу зарахування одержаних унаслідок застосування цієї процедури коштів.

Відтак, суд при вирішенні спору сприймає згадані дії контролюючого органу як правомірні.

Так, податковий борг у сумі 883 070,86 грн. за декларацією з ПДВ лютого 2017 р. був погашений контролюючим органом у порядку абзацу 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України та у порядку п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість декларації з ПДВ січня 2018 р., тобто без проведення облікової операції з приводу зміни призначення платежу.

Доказів неправомірності дій контролюючого органу відносно даного епізоду матеріали справи не містять.

Наведені платником доводи відносно даного епізоду суд визнає юридично неспроможними у зв'язку з відсутністю ознак зміни призначення платежів.

Податковий борг за уточнюючим розрахунком від 11.04.2017 р. до податкової декларації з ПДВ травня 2014 р. у сумі 66 715,00 грн. був погашений у спірних правовідносинах у порядку п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість декларації з ПДВ січня 2018 р., тобто без проведення облікової операції з приводу зміни призначення платежу.

Доказів неправомірності дій контролюючого органу відносно даного епізоду матеріали справи не містять.

Наведені платником доводи відносно даного епізоду суд визнає юридично неспроможними у зв'язку з відсутністю ознак зміни призначення платежів.

Податковий борг за податковими деклараціями попередніх звітних періодів, котрий створив предмет розгляду у справі №820/1291/16 в розмірі 1 279 875,40 грн. був погашений у порядку у порядку п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість декларації з ПДВ січня 2018 р., тобто без проведення облікової операції з приводу зміни призначення платежу.

Доказів неправомірності дій контролюючого органу відносно даного епізоду матеріали справи не містять.

Наведені платником доводи відносно даного епізоду суд визнає юридично неспроможними у зв'язку з відсутністю ознак зміни призначення платежів.

Податковий борг за декларацією з ПДВ березня 2018 р. був погашений у порядку абзацу 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України на суму 941 772,92 грн., у порядку п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість декларації з ПДВ січня 2018р. на суму 2 043 145,62 грн., за процедурою п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України (зміна призначення первісно визначеного платником податків призначення платежу) на суму 1 280 031,19 грн.

Таким чином, в діяльності платника податків має місце факт несвоєчасної оплати самостійно узгодженого податкового зобов'язання з ПДВ за лютий-березень 2017 р. та за уточнюючим розрахунком від 11.04.2017 р. до податкової декларації з ПДВ за травень 2014 р.

Факт несвоєчасної оплати самостійно узгоджених платником зобов'язань з ПДВ, котрі створили податковий борг, стягнутий за рішенням суду по справі №820/1291/16, підтверджується самим же рішенням суду.

Скасування судом рішення контролюючого органу №10 від 24.10.2017 р. про стягнення коштів за податковим боргом у порядку абзацу 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України у межах справи №820/6139/17 призводить до втрати юридичної дії цим рішенням, тобто припинення існування цього рішення на майбутнє.

Стосовно коштів платника, стягнутих у процесі виконання цього рішення, обставини справи №820/6139/17 не мають юридичного значення, бо, як достеменно установлено судом, дії контролюючого органу з приводу стягнення коштів у порядку абзацу 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України та їх подальшого зарахування на виконання податкового обов'язку платник податків не оскаржував.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у позові.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 9 листопада 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.