Справа № 813/4354/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/150/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р.В., Попка Я. С.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 813/4354/17 (головуючий суддя - Костецький Н. В., м. Львів, повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2017 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови від 09 листопада 2017 року № 2-0498 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 фактично мав місце цивільно-правовий договір про надання безоплатних послуг, а висновок відповідача про наявність ознак трудового договору та порушення позивачем вимог ч. 1 і ч. 3 ст. 24 КЗпП України є невірним і безпідставним.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною на скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 09 листопада 2017 року № 2-0498 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Головним управлінням Держпраці у Львівській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що оскаржувана постанова прийнята за наслідками проведеного позапланового заходу у вигляді інспекційного відвідування позивача, в ході якого уповноваженим представником відповідача виявлено порушення трудових відносин, зокрема, фактичного допуску працівників до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого органу, та без повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити.

Позивач та представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечили та просять відмовити в задоволенні такої.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що у період з 19 жовтня 2017 року по 20 жовтня 2017 року, на підставі наказу від 18 жовтня 2017 року № 1552-П та направлення від 18 жовтня 2017 року № 1517, головними державними інспекторами Довгун І.І., Панчак Л.Є., Хомик С.Р. проведено позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за наслідками якої складено акт від 20 жовтня 2017 року № 13/01/194/2422 (а.с.20-26).

Згідно з висновками вказаного акта перевірки державним інспектором праці встановлено порушення ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України; ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», виплата заробітної плати працівникам ФОП не проводиться не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

На підставі акту перевірки, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, Головним управлінням Держпраці у Львівській області винесено постанову від 09 листопада 2017 року № 2-0498 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 192000 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 24 КзпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

За змістом пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Таким чином, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачена відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку.

Як зазначено у акті перевірки за результатом виходу по адресі вул. Драгана, 2, м. Львів встановлено, що за даною адресою знаходиться бар «Апельсин». У ході інспекційного відвідування виявлено дві особи за виконанням трудової функції (прибирання посуду у залі, миття посуду та функції бармена і офіціанта), що підтверджують фото долучені до матеріалів інспекційного відвідування та акт головного державного інспектора Довгун І.І. із підписами свідків. З наданих усних пояснень особи, яка представилась як ОСОБА_2, вона виконує трудові функції касира та офіціанта, підміняючи ОСОБА_4 З наданих письмових та усних пояснень особи, яка представилась як ОСОБА_3 (04.12.1988 р.н.). вона виконує трудові функції помічника кухаря 18 та 19 жовтня 2017 року, допомагаючи господареві бару у зв'язку із весіллям його сина 21 жовтня 2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, основа цивільно-правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають. Сторонами таких договорів є замовник і виконавець, а не працівник і роботодавець. Таким чином, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом на роботу.

Встановлено, що стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не видавались жодні накази, розпорядження про прийняття їх на роботу, їх не ознайомлювали з правилами внутрішнього трудового розпорядку та не вівся облік робочого часу, що свідчить про цивільно-правовий характер угод між позивачем та вказаними особами.

Також згідно пояснення ОСОБА_4 вона працює барменом у ФОП ОСОБА_1 У період перевірки вона два дні не була на роботі оскільки захворів її внук, а тому вона попросила у ОСОБА_2 підмініти її. Згідно пояснень ОСОБА_3 вона перебувала під час перевірки у барі "Апельсин" оскільки допомагала у підготовці до весілля. Згідно пояснень самого позивача, ним здійснюється господарська діяльність за адресою: м. Львів, вул. Драгана, 2. Під час перевірки у трудових відносинах перебувала лише ОСОБА_4 Решта людей, що перебували у приміщенні трудових обов'язків не виконували, допомагали у підготовці до весілля його сина.

Судом першої інстанції під час розгляду справи були допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та надали аналогічні пояснення.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб від 21 жовтня 2017 року НОМЕР_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 21 жовтня 2017 року зареєстрували шлюб.

Крім того, постановою Сихівського районного суду м. Львова від 16 січня 2018 року у справі № 464/7425/17 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП. Постанова Сихівського районного суду м. Львова від 26 січня 2017 року набрала законної сили. У згаданій постанові судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем не наведено доказів того, що позивачем допущено працівників до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого органу, та без повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу в порядку встановленому КМУ, а отже і наявності підстав, передбачених абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, для прийняття оскарженої постанови 09 листопада 2017 року № 2-0498 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова Головного управління Держпраці у Львівській області від 09 листопада 2017 року № 2-0498 - не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та вірно скасована судом першої інстанції.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 313, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 813/4354/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 12 листопада 2018 року.