Справа № 811/1796/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Кропивницький Справа № 811/1796/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретаря судового засідання Бондар Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами

спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 (адреса для листування: 04210, АДРЕСА_1; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2)

представник: адвокат ОСОБА_2

відповідач: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області (25015, м. Кропивницький, вул. Єгорова, 25-А, )

представник: Сьоміна О.С.

про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду як представник ОСОБА_1, яка діє також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2), з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області (надалі - УДМС у Кіровоградській області) про визнання протиправними та скасування рішень.

Позов мотивовано тим, що у травні 2018 року позивачка отримала рішення УДМС у Кіровоградській області №161 від 16.05.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого їй та її малолітній доньці ОСОБА_4, та рішення №162 від 16.05.2018 року про визнання недійсною посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 від 05.10.2016 року. Причиною для цього відповідач вказав те, що дозвіл на імміграцію видано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Представник позивачки стверджує, що такі обставини не відповідають дійсності, а спірні рішення є необґрунтованими. З цих підстав просить суд визнати протиправними та скасувати:

- рішення УДМС у Кіровоградській області №161 від 16.05.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Російської Федерації ОСОБА_1;

- рішення УДМС у Кіровоградській області №162 від 16.05.2018 року про визнання недійсною посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 від 05.10.2016 року, виданої ОСОБА_1.

Від представника відповідача надійшли заперечення на позов, мотивовані тим, що спірне рішення УДМС у Кіровоградській області №161 від 16.05.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Російській Федерації ОСОБА_1 та її неповнолітній дочці ОСОБА_4, прийнято на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію", оскільки під час перевірки особової справи позивачки з'ясувалося, що довідка про несудимість, надана іноземкою на виконання частини 8 статті 9 цього Закону, видана на ім'я "ОСОБА_1", що суперечить даним, зазначеним позивачкою у заяві про надання дозволу на імміграцію та у її національному паспорті. Таким чином, на думку відповідача, рішення про надання дозволу на імміграцію громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 прийнято на підставі наданих заявницею свідомо неправдивих відомостей. З цих підстав наданий дозвіл на імміграцію був скасований, про що проінформовано заявницю та надіслано відповідні повідомлення до ДМС та АДПС. Доводячи правомірність спірного рішення, просила суд у позові відмовити.

Представник позивачки подав до суду відповідь на відзив, у якій наполягав на тому, що відсутні будь-які об'єктивні дані, на підставі яких можна було б стверджувати, що позивачка надала будь-які свідомо неправдиві відомості чи не надала до УДМС у Кіровоградській області довідку про відсутність у неї судимості.

Розглянувши справу у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), громадянка Російської Федерації, у квітні 2016 року в'їхала в Україну разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) (а.с. 56, 110)

У червні 2016 року позивачка уклала з громадянином Республіки Узбекистан ОСОБА_7 шлюб, який 29.06.2016 року був зареєстрований Кіровоградським РВ ДРАЦС ГУЮ у Кіровоградській області. (а.с. 58)

У липні 2016 року позивачка звернулася до УДМС у Кіровоградській області із заявою про надання їй та її неповнолітній доньці ОСОБА_4 дозволу на імміграцію в Україну, як дружині іммігранта. До заяви, яка зареєстрована в УДМС у Кіровоградській області 08.07.2016 року, додала необхідні документи. (а.с. 42 - 43)

Головним спеціалістом УДМС у Кіровоградській області Кобелевою Т.М. складено висновок про задоволення клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на імміграцію на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію", який 21.09.2016 року затверджений заступником начальника УДМС у Кіровоградській області. (а.с. 84)

На цій підставі УДМС у Кіровоградській області ОСОБА_1 видано дозвіл на імміграцію в Україну №273 від 21.09.2016 року та дозволено постійне проживання в Україні. Разом з нею дозвіл на імміграцію отримала її неповнолітня дитина ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2). (а.с. 85)

Отримавши дозвіл на імміграцію, позивачка 05.10.2016 року звернулася до УДМС у Кіровоградській області із заявою для оформлення посвідки на постійне проживання. (а.с. 87 - 88).

Головним спеціалістом УДМС у Кіровоградській області Кобелевою Т.М. проведена перевірка наявності відомостей, що перешкоджають проживанню іноземця в Україні, та прийнято рішення про видачу ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні, яке 05.10.2016 року затверджене заступником начальника УДМС у Кіровоградській області. (а.с. 107)

На цій підставі ОСОБА_1 05.10.2016 року видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2. (а.с. 188)

Між тим, у 2018 році головним спеціалістом УДМС у Кіровоградській області Кобелевою Т.М. складено висновок про доцільність скасування дозволу на імміграцію громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 та її неповнолітній дочці ОСОБА_4, який 16.05.2018 року затверджений заступником начальника УДМС у Кіровоградській області. (а.с. 111 - 113)

УДМС у Кіровоградській області прийнято рішення №161 від 16.05.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, згідно з яким громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 та її неповнолітній дочці ОСОБА_4 на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 21.09.2016 року. (а.с. 6, 114)

Копія вказаного рішення надіслана позивачці листом №162 від 16.05.2018 року, у якому повідомлено, що посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 05.10.2016 року визнана недійсною та підлягає вилученню, а вона повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення. (а.с. 7, 115)

Позивачка, не погодившись з такими рішеннями відповідача, звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України "Про імміграцію".

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов'язки опікунів і піклувальників.

Відповідно до частини1 статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

У частині 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію" наведені категорії іммігрантів, по яким Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку встановлюється квота імміграції.

Статтею 9 Закону України "Про імміграцію" передбачений порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію.

Відповідно до частин 1, 2, 3 цієї статті заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

За неповнолітніх осіб, а також осіб, яких у встановленому порядку визнано недієздатними, заяву про надання дозволу на імміграцію подають їх законні представники.

У частинах 5 - 8 статті 9 Закону України "Про імміграцію" наведений перелік документів, які додаються до заяви для надання дозволу на імміграцію.

Так, згідно з частиною 8 статті 9 Закону України "Про імміграцію" особи, які постійно проживають за межами України, за винятком осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію подають також довідку про відсутність судимості.

Відповідно до частин 10, 11 статті 9 Закону України "Про імміграцію" у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

У статті 10 Закону України "Про імміграцію" наведений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію. Так, дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію передбачені статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до цієї норми дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до частини 1, 2, 4 статті 13 Закону України "Про імміграцію" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Статтею 14 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок №1983).

Цей Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають, зокрема територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), зокрема: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Відповідно до абзацу 8 пункту 11 Порядку №1983 для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах.

Пунктом 12 Порядку №1983 передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1983 територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який зробив запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Пунктом 19 Порядку №1983 передбачено, що рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов'язані протягом періоду дії дозволу звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні.

При цьому заявник повинен особисто звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання хоч би один раз - для подання заяви про надання дозволу на імміграцію чи для отримання посвідки (у тому разі коли із поважних причин він не зміг подати заяву про надання дозволу на імміграцію особисто).

Іммігранти, які отримали посвідки, повинні зареєструватися за місцем постійного проживання, а у разі зміни місця проживання - перереєструватися в порядку, встановленому для громадян України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року №251 затверджено Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (надалі - Порядок №251), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктами 2, 7, 8, 9 Порядку №251 заяви для оформлення посвідок подаються іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразки заяв та порядок їх розгляду визначаються МВС.

Посвідки оформляються іноземцям та особам без громадянства, які досягли 16-річного віку. У виняткових випадках посвідка на постійне проживання може оформлятися особі до досягнення 16-річного віку за наявності нотаріально засвідченої згоди обох батьків.

Відомості про дитину, яка не досягла 16-річного віку і отримала дозвіл на імміграцію в Україну разом з батьками (законними представниками) або прибула разом з батьками (законними представниками) в Україну для тимчасового проживання, зазначаються в посвідці одного з батьків (законних представників)

Строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 року № 681, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 року за №1335/23867, затверджено Тимчасовий порядок розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (надалі - Тимчасовий порядок №681).

Відповідно до пунктів 2.7, 2.8, 2.9 Тимчасового порядку №681 працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про оформлення посвідки на постійне проживання перевіряє наявність підстав для видачі посвідки, дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, зазначені в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, з'ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні. Після цього перевіряє відповідність копії дозволу на імміграцію, поданої заявником, з оригіналом такого дозволу, який знаходиться у справі про надання дозволу на імміграцію.

Перевірка відомостей, що є підставою для відмови в оформленні посвідки на постійне проживання, здійснюється за обліками бази даних "АРМОР" з метою виявлення осіб, які під час перебування в Україні скоїли правопорушення або перебувають у розшуку.

Про результати перевірки робиться відмітка на заяві іноземця чи особи без громадянства із зазначенням посадових осіб, які здійснювали перевірку, та вказується дата перевірки.

За результатами розгляду заяви протягом семи днів з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки.

Як встановлено судом, позивачка 07.07.2016 року звернулася до УДМС у Кіровоградській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію", додавши необхідні документи, у тому числі довідку, видану компетентним органом держави попереднього проживання про відсутність судимості. (а.с. 65)

Головним спеціалістом УДМС у Кіровоградській області Кобелевою Т.М. при прийнятті цієї заяви 07.07.2016 року перевірено підстави та законність перебування ОСОБА_9 в Україні, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, з'ясовано у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, після чого надіслані відповідні запити регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби, про що свідчать відповідні службові відмітки на заяві. (а.с. 43)

Згодом нею ж складено висновок про задоволення клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на імміграцію на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію", який 21.09.2016 року затверджений заступником начальника УДМС у Кіровоградській області. (а.с. 84)

На цій підставі позивачці та її неповнолітній доньці видано дозвіл на імміграцію і посвідку на постійне проживання.

Між тим, у 2018 році цим же територіальним органом ДМС ініційовано скасування виданого ним дозволу на імміграцію, у зв'язку з чим і виникли спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до пункту 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Пунктом 24 Порядку №1983 передбачено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Згідно з пунктом 18 Порядку №251, пунктом 2.12 Тимчасового порядку №681 раніше видана посвідка на постійне проживання скасовується та вилучається територіальним органом або підрозділом ДМС в разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України "Про імміграцію".

Як вбачається з висновку про скасування дозволу на імміграцію, складеного головним спеціалістом УДМС у Кіровоградській області Кобелевою Т.М., під час перевірки особової справи позивачки ОСОБА_1 встановлено, що довідка №13/Б8-2 від 21.04.2016 року, видана ГУ МВС РФ по Московській області (ГУ МВС Росії по Московській області) про наявність/відсутність судимості або факту кримінального переслідування або про притягнення до кримінальної відповідальності, надана іноземкою на виконання ч.8 ст.9 Закону України "Про імміграцію", видана на ім'я "ОСОБА_1", що суперечить данним, зазначеним у заяві про надання дозволу на імміграцію та у національному паспорті цієї громадянки. (а.с. 11).

Тобто, відповідач розцінив подання ОСОБА_1 довідки про несудимість, виданої компетентним органом держави попереднього проживання щодо особи "Заліна Мухамедова", як факт надання позивачкою свідомо неправдивих відомостей.

Ці обставини стали приводом для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію", якою передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Воднораз, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Суд зауважує, що подання позивачкою довідки про несудимість, у якій допущено помилку в написанні прізвища, не завадило відповідачу свого часу видати позивачці дозвіл на імміграцію.

Відповідач, стверджуючи про те, що обставини, які стали підставою для скасування цього дозволу, з'ясувалися під час перевірки особової справи позивачки, у ході судового розгляду не довів, що надана позивачкою довідка про відсутність судимості, видана компетентним органом держави попереднього проживання, є підробленою, або відомості щодо відсутності судимості позивачки є свідомо неправдивими. Перевірку наявності цих обставин відповідач всупереч пункту 23 Порядку №1983 не проводив, хоча згідно з абзацом 8 пункту 11 Порядку №1983 відомості про відсутність судимості можуть бути отримані територіальними органами ДМС шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав.

Крім того, порушуючи процедуру прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, відповідач не запросив позивачку для надання пояснень щодо вказаних обставин.

Між тим, згідно з довідкою №2411 від 03.08.2018 року, виданою позивачці консульським відділом Посольства Російської Федерації в Україні, компетентні органи цієї держави не мають інформації про судимість громадянки Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 170)

Суд зазначає, що за змістом частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" органи ДМС не зобов'язані, а мають право скасовувати наданий дозвіл на імміграцію при наявності тих чи інших обставин, які можуть бути розцінені як підстави для його скасування. У цьому питанні уповноважений орган наділений дискреційними повноваженнями, які передбачають право самостійного вибору варіанту поведінки чи прийняття рішення. Відповідно, це дозволяє уповноваженому органу об'єктивно оцінити обставини, які є підставою для можливого скасування дозволу, а також обставини, що настали після отримання особою дозволу на імміграцію, та прийняти пропорційне рішення з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів особи та цілей, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Необхідність пропорційного прийняття рішення обумовлена як законодавством України, так і практикою Європейського суду з прав людини. Згідно з практикою Європейського суду по правам людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.

Європейський суд з прав людини також підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. (Рішення від 20.10.2011 року у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04).

Суд установив, що позивачкою було виконані всі необхідні дії щодо отримання на законних підставах дозволу на імміграцію в Україну, зокрема відповідно до умов Порядку №1983 було надано пакет документів, який був прийнятий уповноваженими посадовими особами відповідача. Останні, перевіривши справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства (у тому числі довідки про відсутність судимості), жодних зауважень щодо поданих документів - їх недоліків, підробки, невідповідності встановленому зразку або щодо належності іншій особі - не висували. Не знайшовши підстав для повернення позивачці її заяви чи відмови у видачі дозволу на імміграцію, видали їй такий дозвіл. За таких умов скасування відповідачем цього дозволу через 2 роки після його видачі, у зв'язку з виявленням помилки в одному з наданих та прийнятих документів, є порушенням принципу належного урядування, а покладання на позивачку тягаря відповідальності шляхом скасування їй дозволу на імміграцію, за неналежну перевірку уповноваженою особою органу ДМС поданих документів свідчить про нерозсудливість відповідача при виконанні ним державних функцій у спірних правовідносинах.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає також критерію необхідності у демократичному суспільстві, адже скасування дозволу на імміграцію зумовлює повну зміну способу життя позивачки, яка має двох неповнолітніх дітей 2014, 2017 р.н. та очікує народження третьої дитини. (а.с. 187 - 190)

Аналіз обставин прийняття спірного рішення УДМС у Кіровоградській області №161 від 16.05.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну дає підстави для висновку, що при його прийнятті порушено критерій "необхідності у демократичному суспільстві", принципи пропорційності та належного урядування. Крім того, відповідачем порушено право позивачки бути заслуханою в процесі прийняття рішення щодо неї, передбачене пунктом 23 Порядку №1983.

Відтак позов про визнання цього рішення протиправним та скасування слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення УДМС у Кіровоградській області №162 від 16.05.2018 року про визнання недійсною посвідки на постійне проживання, суд зазначає, що вказаний лист не є рішенням суб'єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні КАС України, а є супровідним листом, яким на виконання частини 1 статті 13 Закону України "Про імміграцію" позивачці надіслано копію рішення про скасування дозволу на імміграцію.

У ході судового розгляду не встановлено факту прийняття відповідачем владного управлінського рішення про визнання недійсною чи скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1, виданої 05.10.2016 року позивачці. Як свідчать матеріали справи, ця посвідка на постійне проживання у ОСОБА_1 не вилучена та будь-яких дій щодо її вилучення у позивачки органами ДМС здійснено не було. Відтак у задоволенні позову у цій частині вимог слід відмовити.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 704, 80 грн. Зважаючи на часткове задоволення її позову, на її користь слід стягнути судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 352, 40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області (25015, м. Кропивницький, вул. Єгорова, 25-А, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області №161 від 16.05.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане ОСОБА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 352, 40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області ()

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш

Повний текст рішення складено 06.11.2018 року.