Справа № 520/8666/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 р. № 520/8666/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності розпорядника інформації та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Міністерства оборони України стосовно не надання відповіді на запит про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 надісланого на адресу Міністерства оборони України на електронну пошту: 03.09.2018 р.;

- зобов'язати Міністерство оборони України надати інформацію та документи зазначені у запиті про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 надісланого на адресу Міністерства оборони України на електронну пошту: 03.09.2018 р. у спосіб зазначений у цьому запиті протягом 5 днів з дня набрання рішенням суду чинності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.09.2018 року ним був направлений електронною поштою запит про доступ до публічної інформації на адресу Міністерства оборони України на електронну пошту (скриньку), адреса якої була взята з офіційного сайту Міністерства оборони України. Станом на 04.10.2018 позивачу не надіслана відповідь на запит на електронну пошту, вказану в запиті. Вважає, що з боку відповідача наявна протиправна бездіяльність, оскільки всі строки передбачені ст. 20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» минули. Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 11.10.2018 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача, у строк, визначений в ухвалі суду від 11.10.2018 року, до суду не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачем, 03.09.2018 був направлений електронною поштою запит про доступ до публічної інформації на адресу Міністерства оборони України на електрону пошту (скриньку): . Дана електронна адреса вказана на офіційному сайті Міністерства оборони України, в якому зазначено, що запит на інформацію може бути поданий: фізичною, юридичною особою, об'єднаннями громадян без статусу юридичної особи на поштову адресу: 03168, Київ, Повітрофлотський проспект, 6, через Відділ по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації Департаменту інформаційно-організаційної роботи та контролю Міністерства оборони України за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 30/1, (Центральний будинок офіцерів), 2-й поверх, к. 349, на електронну адресу .

Відповідно долученого до матеріалів справи запиту від 03.09.2018 ОСОБА_1 у зазначеному запиті просив: повідомити, якій кількості осіб у період з 01.08.2018 по 01.09.2018 Міністерством оборони України призначено одноразову грошову допомогу згідно ст. 16 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р.; в разі наявності таких рішень просив надати їх копії.

Відповідь на запит просив надати на електронну пошту за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, станом на 04.10.2018 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідь на зазначений запит не надійшла.

Позивач, вважаючи свої права на доступ до публічної інформації порушеними, шляхом бездіяльності відповідача, що полягає у неправомірному ненаданні відповіді на запит позивача про інформацію та порушення норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Тобто, позивач у порядку, визначеному Законом, є запитувачем інформації та наділений правом одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, а Міністерства оборони України є розпорядником інформації, відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», отже, зобов'язано не лише оприлюднювати публічну інформацію на своєму офіційному веб-сайті, проте й надавати таку інформацію за запитами на інформацію.

При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. (с.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Так, як було зазначено вище, позивач просив повідомити, якій кількості осіб у період з 01.08.2018 по 01.09.2018 Міністерством оборони України призначено одноразову грошову допомогу згідно ст. 16 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., а в разі наявності таких рішень просив надати їх копії.

Як встановлено судом з долученої до матеріалів справи відповіді Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 0290/167(а)75 від 10.09.2018 відповідач вказав, що в межах повноважень повідомляється, що за період з 01.08.2018 по 01.09.2018 одноразову грошову допомогу відповідно до ст.16 ЗУ «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було призначено 429 особам та зазначено, що рішення про призначення допомоги відповідно до ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" належить до конфіденційної інформації та згідно зі ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" ця інформація має обмежений доступ, у зв'язку з чим розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні даного запиту.

Частиною 5 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч.7 ст.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Аналіз зазначених норм дає суду можливість дійти висновку про те, що навіть якщо запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом або є конфіденційною інформацією, відповідно до приписів ч.7 ст.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. В такому випадку якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення Міністерством оборони України повинна бути надана інформація, доступ до якої необмежений.

Оскільки інформація в запиті від 03.09.2018 стосується розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, суд приходить до висновку, що відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 0290/167(а)75 від 10.09.2018 не містить в повному обсязі запитуваної позивачем у запиті від 03.09.2018 інформації, а рішення, які містять інформацію з обмеженим доступом повинні бути надані на запит Міністерством оборони України саме з обмеженням конфіденційної інформації, а не всього документа.

Як встановлено під час судового розгляду справи та не спростовано відповідачем, вказана відповідь на запит не була направлена на електронну адресу позивача, про що останній просив у своєму запиті, натомість до матеріалів справи долучений реєстр №149, відповідно до якого поштові відправлення передані до ВЧ Л-С108, що в свою чергу не є доказом у підтвердження належного направлення відповіді позивачу.

Крім того, долучена представником відповідача відповідь на запит адресована ОСОБА_2, а не позивачу по справі, ОСОБА_1.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України стосовно не надання відповіді на запит про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 надісланого на адресу Міністерства оборони України на електронну пошту: 03.09.2018 р. підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов'язання Міністерство оборони України надати інформацію та документи зазначені у запиті про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 надісланого на адресу Міністерства оборони України на електронну пошту: 03.09.2018 р. у спосіб зазначений у цьому запиті протягом 5 днів з дня набрання рішенням суду чинності, суд зазначає.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов'язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Суд зазначає, що повноваження Міністерства оборони України щодо надання інформації та документи зазначені у запиті про доступ до публічної інформації є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій.

Враховуючи встановлену судом неправомірну бездіяльність відповідача - розпорядника інформації щодо ненадання відповіді на запит та не надання запитуваної позивачем у запиті від 03.09.2018 в повному обсязі інформації, неправомірність тверджень відповідача про наявність конфіденційної інформації як підстави для відмови у наданні запитуваних рішень, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача повторно розглянути запит про доступ до публічної інформації ОСОБА_1, надісланого на адресу Міністерства оборони України на електронну пошту: 03.09.2018 р., з урахуванням висновків суду.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61085, код НОМЕР_1) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, код 00034022) про визнання бездіяльності розпорядника інформації та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України стосовно не надання відповіді на запит про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 надісланого на адресу Міністерства оборони України на електронну пошту: 03.09.2018р.

Зобов'язати Міністерство оборони України повторно розглянути запит про доступ до публічної інформації ОСОБА_1, надісланого на адресу Міністерства оборони України на електронну пошту: 03.09.2018 р.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61085, код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, код 00034022) суму сплаченого судового збору у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин