Справа № 826/16270/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2018 року № 826/16270/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у склад головуючого судді Григоровича П.О, розглянув у порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 86, п. 5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення», підпункту 1 п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, ч. 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 03.10.2018 № 87239/03 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурора, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст.86, п.5 Розділу XIII «Перехідні положення», підпункту 1 п.3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ та ч.6 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, період його роботи на посадах стажиста помічника прокурора Шевченківського району м. Львова з 19.05.1997 до 16.07.1997, стажиста на посаді старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова з 16.07.1997 до 27.02.1998, старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова з 27.02.1998 до 10.11.1999, старшого слідчого прокуратури Львівської області з 10.11.1999 до 04.09.2001, слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України з 04.09.2001 до 30.05.2003, старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України з 30.05.2003 до 16.10.2007, прокурора відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 16.10.2007 до 28.02.2008, заступника начальника відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 28.02.2008 до 27.12.2010, начальника відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 27.12.2010 до 24.04.2012, старшого прокурора відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів по боротьбі зі злочинністю Генеральної прокуратури України з 24.04.2012 до 13.06.2012, начальника організаційно-методичного відділу Генеральної прокуратури України з 13.06.2012 до 09.07.2014, заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 09.07.2014 до 30.01.2015, заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 30.01.2015 до 08.04.2015, першого заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 08.04.2015 до 24.07.2015, заступника начальника Головного управління (на правах Департаменту) Генеральної прокуратури України з 24.07.2015 по т.ч.;

- зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити та провести обчислення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 з 24.07.2018, тобто з дати звернення, виходячи з розміру пенсії 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати згідно довідки від 06.07.2018 №16-121зп та без обмеження максимального розміру пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач відзиву на позов не надав, з урахуванням чого спір вирішується на підставі наявних у справі письмових доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.07.2018 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

За результатами розгляду вказаної заяви, 03.10.2018 р. відповідач листом №87239/03 відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на прокурорських посадах - 13 років 6 місяців (а.с. 15 том 1).

Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років протиправним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

На час виникнення спірних правовідносин та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, питання пенсійного забезпечення прокурорів та працівників прокуратури врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 р. (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до ст. 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є:1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Згідно ч. 1 ст. 86 Закону №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- з 01.10.2017 р. по 30.09.2018 р. - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

У відповідності до ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст. 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, слідчими, суддями, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, тощо.

Частиною 8 ст. 86 Закону №1697-VII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які, в тому числі, безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (ч. 13 ст. 86 Закону №1697-VII).

Відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону №1697-VII, положення цього Закону, в тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.

З аналізу вищенаведених норм, є можливим дійти висновку, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення (з 01.10.2017 р. по 30.09.2018 р.):

1) вислуги років не менше - 23 роки 6 місяців;

2) у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

При цьому, статус стажиста, помічника і старшого помічника прокурора, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, посада слідчого прокуратури, прирівнюються до статусу прокурора органу прокуратури, та зараховуються до статусу роботи на прокурорських посадах; посада слідчого прокуратури - до початку діяльності державного бюро розслідувань.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII, гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

У відповідності до ст. ст. 22, 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і формував правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 р. №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсації і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційного Суду України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян під час проходження служби, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) в правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей. Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини з їх пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішеннями Конституційного Суду України №1-рп від 13.05.1997 р., № 1-рп/99 від 09.02.1999 року та № 3-рп/2001 від 05.04.2001 р. встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ч. 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-XII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як вже зазначалось, 24.07.2018 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

За результатами розгляду заяви, 03.10.2018 р. відповідач листом № 87239/03 відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Відмова в призначенні пенсії була обґрунтована тим, що при розгляді наданих позивачем документів, які дають право на пенсію за вислугу років, суб'єктом владних повноважень було встановлено, що вислуга років становить 23 років і 6 місяців, в тому числі 10 років 9 місяців на посадах прокурорів, що не відповідає вимогам ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, оскільки іншого лист-відмова №87239/03 від 03.10.2018 в собі не містить, а відзиву на позов відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що пенсійним органом при обрахунку спеціального стажу позивача не було взято до уваги стаж на посадах стажиста, старшого стажиста, слідчого, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

За результатами дослідженням трудової книжки позивача, диплому з додатком, а також архівної довідки Львівського Національного університету імені Івана Франка, копії яких долучено до матеріалів справи, судом встановлено, що трудовий стаж позивача складається з наступних періодів.

Так, в період з 05.08.1991 по 29.06.1996 позивач навчався у вищому юридичному навчальному закладі - на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. Івана Франка (денна форма), який закінчив та отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство», здобувши кваліфікацію спеціаліста «Юрист».

Загальний строк навчання склав 04 роки 09 місяців 27 днів. Половина строку навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. Івана Франка (денна форма) складає 02 роки 05 місяців 12 днів та включається до спеціального стажу, відповідно до зазначених вище норм.

Також, позивач працював на посадах:

- стажиста помічника прокурора Шевченківського району м. Львова з 19.05.1997 до 16.07.1997;

- стажиста на посаді старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова з 16.07.1997 до 27.02.1998;

- старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова з 27.02.1998 до 10.11.1999;

- старшого слідчого прокуратури Львівської області з 10.11.1999 до 04.09.2001;

- слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України з 04.09.2001 до 30.05.2003;

- старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України з 30.05.2003 до 16.10.2007;

- прокурора відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 16.10.2007 до 28.02.2008;

- заступника начальника відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 28.02.2008 до 27.12.2010;

- начальника відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 27.12.2010 до 24.04.2012;

- старшого прокурора відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів по боротьбі зі злочинністю Генеральної прокуратури України з 24.04.2012 до 13.06.2012;

- начальника організаційно-методичного відділу Генеральної прокуратури України з 13.06.2012 до 09.07.2014;

- заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 09.07.2014 до 30.01.2015;

- заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 30.01.2015 до 08.04.2015;

- першого заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 08.04.2015 до 24.07.2015;

- заступника начальника Головного управління (на правах Департаменту) Генеральної прокуратури України з 24.07.2015.

Таким чином, станом на 24.07.2018 (дата звернення до відповідача з заявою при призначення пенсії) безперервний стаж роботи позивача на посадах прокурора і слідчого органів прокуратури України становив всього 21 рік 02 місяці, з яких 10 років 3 місяці на посадах слідчого органів прокуратури та 10 років 11 місяців на посадах прокурора органів прокуратури.

Вислуга років позивача становить 23 роки 7 місяці: 21 рік 2 місяці + 2 роки 5 місяців (половина строку навчання).

Разом з цим, судом встановлено, що на час роботи позивача на посадах слідчого прокуратури та на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, державне бюро розслідувань свою роботу не розпочало.

Таким чином, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років.

З огляду на встановлені судом обставини справи та враховуючи пряму вказівку Закону №1697-VII про те, що статус стажиста, старшого стажиста, слідчого, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання, прирівнюються до статусу прокурора органу прокуратури та зараховуються до стажу роботи на прокурорських посадах, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» є протиправною, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в іншій частині позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва, виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб.

Перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та наведені норми, суд, з метою всебічного і повного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурора, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ, період його роботи на посадах: стажиста помічника прокурора Шевченківського району м. Львова з 19.05.1997 до 16.07.1997, стажиста на посаді старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова з 16.07.1997 до 27.02.1998, старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова з 27.02.1998 до 10.11.1999, старшого слідчого прокуратури Львівської області з 10.11.1999 до 04.09.2001, слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України з 04.09.2001 до 30.05.2003, старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України з 30.05.2003 до 16.10.2007, прокурора відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 16.10.2007 до 28.02.2008, заступника начальника відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 28.02.2008 до 27.12.2010, начальника відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 27.12.2010 до 24.04.2012, старшого прокурора відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів по боротьбі зі злочинністю Генеральної прокуратури України з 24.04.2012 до 13.06.2012, начальника організаційно-методичного відділу Генеральної прокуратури України з 13.06.2012 до 09.07.2014, заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 09.07.2014 до 30.01.2015, заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 30.01.2015 до 08.04.2015, першого заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 08.04.2015 до 24.07.2015, заступника начальника Головного управління (на правах Департаменту) Генеральної прокуратури України з 24.07.2015 по 24.07.2018, а також половину строку навчання на юридичному факультеті Львівського державному університеті імені Івана Франка - 2 роки 5 місяців, всього 23 роки 7 місяців.

З огляду на положення п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, оскільки судом встановлено право позивача на отримання пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», суд також вважає за необхідне зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити та провести обчислення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, з 24.07.2018, виходячи з розміру пенсії - 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваного рішення, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2114,40 грн.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 2114,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.10.2018 № 87239/03 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

4. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурора, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ, період його роботи на посадах: стажиста помічника прокурора Шевченківського району м. Львова з 19.05.1997 до 16.07.1997, стажиста на посаді старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова з 16.07.1997 до 27.02.1998, старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова з 27.02.1998 до 10.11.1999, старшого слідчого прокуратури Львівської області з 10.11.1999 до 04.09.2001, слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України з 04.09.2001 до 30.05.2003, старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України з 30.05.2003 до 16.10.2007, прокурора відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 16.10.2007 до 28.02.2008, заступника начальника відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 28.02.2008 до 27.12.2010, начальника відділу правової допомоги Генеральної прокуратури України з 27.12.2010 до 24.04.2012, старшого прокурора відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів по боротьбі зі злочинністю Генеральної прокуратури України з 24.04.2012 до 13.06.2012, начальника організаційно-методичного відділу Генеральної прокуратури України з 13.06.2012 до 09.07.2014, заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 09.07.2014 до 30.01.2015, заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 30.01.2015 до 08.04.2015, першого заступника начальника управління Генеральної прокуратури України з 08.04.2015 до 24.07.2015, заступника начальника Головного управління (на правах Департаменту) Генеральної прокуратури України з 24.07.2015 по 24.07.2018, а також половину строку навчання на юридичному факультеті Львівського державному університеті імені Івана Франка - 2 роки 5 місяців, всього 23 роки 7 місяців.

5. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та провести обчислення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, з 24.07.2018, виходячи з розміру пенсії - 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2114,40 (дві тисячі сто чотирнадцять грн 40 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 02055, АДРЕСА_1).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний , адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.О. Григорович