Справа № 807/212/18
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення частини позовних вимог без розгляду

31 жовтня 2018 рокум. Ужгород№ 807/212/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Данча М.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Пензов С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування наказів, допущення до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 31 жовтня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст ухвали складено 09 листопада 2018 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Закарпатської митниці ДФС (далі - відповідач, Закарпатська митниця ДФС), якою просить: 1) Визнати протиправним та скасувати наказ Закарпатської митниці ДФС від 13 червня 2017 року № 466-о "Про переведення"; 2) Визнати протиправним та скасувати наказ Закарпатської митниці ДФС від 01 березня 2018 року № 185-о "Про особовий склад"; 3) Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Вилок" Закарпатської митниці ДФС; 4) Стягнути з Закарпатської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 03 березня року по день поновлення на роботі; 5) Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Вилок" Закарпатської митниці ДФС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Закарпатської митниці ДФС від 13 червня 2017 року № 466-о позивача тимчасово переведено на посаду головного державного інспектора відділу розвитку інфраструктури управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Закарпатської митниці ДФС на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника, звільнивши його з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Вилок" Закарпатської митниці ДФС. У позовній заяві позивач стверджує, що у червні 2017 року керівництво Закарпатської митниці ДФС запропонувало позивачу написати заяву на тимчасове переведення на вищенаведену посаду, у випадку незгоди пригрозило звільненням. Не маючи іншого вибору, позивач погодився на переведення. В переведенні позивача на декретну посаду не було службової необхідності, а тому таке переведення позивач вважає протиправним. Позивач вважає, що строковий договір з позивачем укладався без наміру виконувати передбачені у ньому обов'язки, а відтак такий договір безумовно порушує трудові права останнього, а тому навіть наявність згоди позивача на переведення свідчить про недійсність вказаного трудового договору. При цьому стверджує, що заява позивача про переведення його на декретну посаду не може братися до уваги в силу приписів статті 9 КЗпП України, відповідно до якої умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Укладений між сторонами строковий трудовий договір, оформлений наказом за № 466-о, був укладений всупереч інтересам позивача при відсутності його дійсної волі та незважаючи на те, що трудові відносини між сторонами вже були встановлені на невизначений строк. Позивач також стверджує, що на момент переведення позивача на декретну посаду, так і на момент його звільнення, в Закарпатській митниці ДФС були наявні вакантні посади, які, однак не були запропоновані позивачеві. Відтак, відповідач повинен був запропонувати позивачу не одну конкретну посаду, а ознайомити його із всіма вакантними посадами, які були наявні в Закарпатській митниці ДФС на момент переведення позивача. За таких обставин позивач вважає, що відповідачем не було виконано вимог статті 492 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої працівнику має бути запропонована наявна робота на тому ж підприємстві, в установі, організації, тобто в межах одного митного органу. Таким чином, звільнення позивача з посади на підставі статті 36 частини 1 пункту 2 КЗпП України є протиправним, оскільки характер роботи та умови її виконання позивачем не носять тимчасового характеру та не передбачають можливості укладення трудового договору на визначений строк.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року провадження у справі закрито.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2018 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року, справу передано на розгляд судді Маєцькій Н.Д.

Ухвалою судді від 20 липня 2018 року прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

30 серпня 2018 року позивачем подано заяву про зміну предмета позову в адміністративній справі, відповідно до якої просить суд: 1) Визнати протиправним та скасувати наказ Закарпатської митниці ДФС від 13 червня 2017 року № 466-о "Про переведення"; 2) Визнати протиправним та скасувати наказ Закарпатської митниці ДФС від 01 березня 2018 року № 185-о "Про особовий склад"; 3) Зобов'язати Закарпатську митницю ДФС допустити ОСОБА_1 до роботи на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Вилок" Закарпатської митниці ДФС чи до роботи на іншій рівнозначній роботі; 4) Стягнути з Закарпатської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2018 року по день поновлення на роботі; 5) Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Вилок" Закарпатської митниці ДФС.

Заява мотивована тим, що в наказі про переведення не вказано, що позивача звільнено з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Вилок" Закарпатської митниці ДФС, а його було тимчасово (до виходу з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника) переведено на іншу посаду. Позивач вважає, що трудовий договір між ним та Закарпатською митницею ДФС у Закарпатській області про роботу позивача на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Вилок" Закарпатської митниці ДФС не припинявся, оскільки переведення з однієї посади на іншу у одній і тій же установі не є підставою для припинення трудового договору відповідно до ст. 36 КЗпП України. Таким чином, вважає, що має право на продовження роботі на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Вилок" Закарпатської митниці ДФС.

Ухвалою від 12 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд залишити без розгляду позовні вимоги в частині оскарження наказу Закарпатської митниці від 13 червня 2017 року № 466-о, у зв'язку із пропущенням без поважних причин, встановленого строку звернення до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти залишення частини позовних вимог без розгляду.

Вирішуючи питання про залишення без розгляду частини позовних вимог, суд виходить з наступного.

Ухвалою від 20 липня 2018 року про прийняття адміністративної справи до провадження позивачу поновлено строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС) (в редакції, чинній на момент винесення оскарженого наказу) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналогічні положення закріплені в ст. 122 КАС України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач просить скасувати наказ "Про переведення " № 466-о від 13 червня 2017 року. Звертаючись з позовною заявою до суду, позивач просив суд поновити йому строк звернення до суду та зазначив, що такий строк пропущений ним з поважних причин. Оскільки він, бажаючи зберегти своє місце роботи, яке є єдиним джерелом доходів сім'ї позивача (його непрацездатної дружини та трьох їхніх малолітніх дітей), та усвідомлюючи, що відповідач у будь-який момент може незаконно його звільнити, вирішив не оскаржувати вищевказаний наказ, щоб не розлючувати керівництво Закарпатської митниці ДФС.

Разом з тим, позивач із вимогою про скасування наказу від 13 червня 2017 року № 466-о "Про переведення " звернувся тільки 19 березня 2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Приймаючи рішення щодо наявності або відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, судом враховано, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Доказів, які б свідчили про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, позивачем суду не надано.

Розглянувши доводи позивача щодо поважності пропуску звернення до суду, суд приходить до висновку, що такий пропущений без поважних причин, а причини, про які вказує позивач, не є поважними. Позивач знав про можливе порушення своїх прав та мав об'єктивну можливість звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 січня 1975 року (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним. Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб". Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

Таким чином право особи на звернення до суду не є необмеженим.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позивачем без поважних причин пропущено, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Закарпатської митниці ДФС від 13 червня 2017 року № 466-о "Про переведення" підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.122, 123, 240, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Закарпатської митниці ДФС (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 20, ) про визнання протиправними та скасування наказів, допущення до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в частині визнання протиправним та скасування наказу Закарпатської митниці ДФС від 13 червня 2017 року № 466-о "Про переведення" - залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Н.Д. Маєцька