Справа № 826/1845/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2018 року № 826/1845/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом Фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (04128, АДРЕСА_1)
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19)
про визнання протиправною та скасування Вимоги № Ф-600-17У від 10.10.2017 року ,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить: визнати та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві №Ф-600-17У від 10 жовтня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на обов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 205 209 грн. 60 коп.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в результаті незаконних дій Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, що полягають у неповідомленні позивача про наявність вимоги №Ф-600-17У від 10 жовтня 2017 року, позивач був позбавлений можливості реалізувати свої права передбачені статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а також статті 56 Податкового кодексу України не зміг оскаржити до вищестоячого органу доходів і зборів вимогу про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 205 209,60 грн., або сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу в судовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача отримав копію ухвали суду 12 лютого 2018 року, однак у встановлений судом строк не надав відзиву на адміністративний позов.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем Святошинським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві розглянуто заяву стягувача про примусове виконання та 19 грудня 2017 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги №Ф-600-17У, виданої 10 жовтня 2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 205 209,60 грн.

Крім того, 28 грудня 2017 року з метою фактичного виконання рішення прийнято постанову про арешт майна боржника на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження - 226 030,56 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 10 жовтня 2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-600-17У, відповідно до якої станом на 14 листопада 2017 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становить 208 025,60 грн. та підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання цієї вимоги.

Незгода позивача із вказаною податкової вимоги зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Під грошовим зобов'язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За змістом підпунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 року за № 902/30770 (далі - Порядок №610), податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.

Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов'язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Відповідно до вимог пункту 1 розділу ІІІ Порядку №610 податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) контролюючих органів.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Податкова вимога, крім загальних реквізитів, повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (п.п. 2, 3 розділу ІІІ Порядку №610).

Пунктом 1 розділу IV Порядку №610 передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) не раніше першого робочого дня після закінчення встановленого Кодексом граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

При формуванні податкових вимог їм автоматично присвоюється порядковий номер за певний рік, який заноситься до відповідного реєстру податкових вимог. Після формування податкової вимоги та внесення даних до відповідного реєстру податкова вимога в той самий день реєструється в контролюючому органі та направляється (вручається) платнику податків.

Відповідно до пункту 5, 6 розділу IV Порядку №610 при надсиланні (врученні) податкової вимоги корінець такої податкової вимоги залишається в контролюючому органі та долучається до справи платника податків.

Податкова вимога надсилається (вручається) платнику податків у письмовій та/або електронній формі. Податкові вимоги, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та завірені печаткою такого контролюючого органу.

Платникам податків, які подають звітність в електронній формі, контролюючі органи можуть надсилати податкові вимоги засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису. На вимогу платника податків, який отримав податкову вимогу в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідну податкову вимогу у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту (в письмовій або електронній формі) платника податків.

Згідно з пунктом 7 розділу IV Порядку №610 податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Інформація про дату і час надсилання та отримання податкової вимоги через електронний кабінет з ідентифікацією відправника та отримувача зберігається безстроково і може бути отримана через електронний кабінет у вигляді електронного документа, в тому числі у вигляді квитанції у текстовому форматі.

Пунктом 1 розділу V Порядку №610 визначено, що після отримання контролюючим органом повідомлення про вручення поштового відправлення (у тому числі із зазначенням причин невручення за їх наявності) платнику податків податкової вимоги таке повідомлення передається податковому керуючому.

На корінці податкової вимоги проставляється:

дата вручення контролюючим органом податкової вимоги, якщо вона вручається платнику податків під розписку: посадовою особою юридичної особи або відокремленого підрозділу юридичної особи; фізичною особою або її законним чи уповноваженим представником;

дата надсилання контролюючим органом податкової вимоги, якщо вона надсилається листом з повідомленням про вручення, - працівником контролюючого органу;

дата фактичного вручення податкової вимоги поштовою службою - працівником контролюючого органу.

Як стверджує позивач, податкова вимога не надсилалась на його адресу податковим органом.

При цьому, відповідачем наведене не спростовано жодними належними доказами, як і не надано доказів та документів, які б підтверджували існування у позивача податкового боргу, наявність якого зумовила виставлення позивачу оскаржуваної вимоги.

Наведене в сукупності свідчить, що виходячи з наявних матеріалів справи у суду відсутні підстави достеменно вважати суму грошового зобов'язання у розмірі 205 209,60 грн. узгодженою.

В той же час, саме на відповідача як суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок доказування правомірності прийняття рішення, в даному випадку - податкової вимоги від 10 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування не виконав.

Матеріали справи не містять доказів узгодженості грошового зобов'язання позивача у розмірі 205 209,60 грн., як і не містять доказів надіслання її на адресу позивача, а відтак суд приходить до висновку про не доведеність податковим органом правомірності виставлення податкової вимоги №Ф-600-17У від 10 жовтня 2017 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №Ф-600-17У від 10 жовтня 2017 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

3. Стягнути на користь Фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2052,10 грн. (дві тисячі п'ятдесят дві гривні десять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук