Справа № 263/5189/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року справа №263/5189/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Міронової Г.М., Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2018 року в справі № 263/5189/17 (головуючий І інстанції судді Ковтуненко В.О.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 19.04.2017 року звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради щодо неповідомлення про припинення виплати допомоги на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері;

- визнати за позивачем право на перерахунок з січня 2016 року допомоги на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері в зв'язку зі зміною порядку визначення її розміру відповідно до ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про держану допомогу сім'ям з дітьми»;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради виплатити допомогу на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері з січня 2016 року по червень 2016 року включно;

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення про призначення державної соціальної допомоги на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері за заявою від 23.06.2016;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради прийняти рішення щодо призначення допомоги на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері та зобов'язати виплатити таку допомогу з червня 2016 року по грудень 2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2018 року замінено відповідача з Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на його правонаступника - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі - відповідач, Департамент, орган соціального захисту населення).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом під час розгляду справи не враховані наступні обставини:

- допомога на дитину як одинокій матері призначена позивачу на період з 01 лютого 2005 року до 31 січня 2023 року. Проте відповідач припинив виплату допомоги з 01 січня 2016 року, не прийнявши будь-якого рішення з цього приводу та не повідомивши про це отримувача допомоги;

- документи, які вимагає Департамент, не зазначені в Порядку призначення і виплати держаної допомоги сім'ям з дітьми;

- через те, що співробітники органу соціального захисту населення відмовились приймати заяву про призначення допомоги на дитину як одинокій матері, ОСОБА_1 направила її на адресу відповідача засобами поштового зв'язку, що відповідно до Закону України «Про звернення громадян» є належним способом подання заяви.

За таких обставин апелянт наголошує на протиправності дій відповідача, наслідком яких стало неотримання допомоги на дитину та його бездіяльності щодо непризначення і невиплати такої допомоги за наявності відповідної заяви та додатків до неї. Тому суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Орган соціального захисту населення надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому звернув увагу суду, що документи, необхідні для призначення допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, особисто, а не засобами поштового зв'язку. А також відповідач наголосив, що ОСОБА_1 не підтверджена відмова співробітників Департаменту в прийнятті заяви від 23.06.2016.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відомості про батька дитини записані за заявою матері згідно з с. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 64).

Як одинокій матері ОСОБА_1 з 01.02.2005 призначено державну допомогу до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Допомога виплачувалась по грудень 2015 року включно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII та постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 25.12.2015 № 1181 змінено порядок призначення допомоги на дітей одиноким матерям,

ОСОБА_1 зазначає, що вона звернулась із заявою про призначення державної допомоги до співробітників органу соціального захисту населення, до заяви додала усі необхідні документи, у тому числі декларацію про доходи та майновий стан. Проте, у прийнятті заяви було усно відмовлено. Після цього позивач скерував ці документи засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням. Згідно з копією повідомлення про вручення поштового відправлення документи отримані відповідачем 29.06.2016 (зв. бік а.с. 8).

Департамент, у свою чергу зауважує, що через порушення порядку звернення за призначенням допомоги заяву до виконання не прийнято.

Вважаючи, що орган соціального захисту населення протиправно припинив виплату допомоги на дитину з січня 2016 року, а також не сплачував цю допомогу впродовж 2016 року попри наявність відповідної заяви та усіх необхідних документів, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Законом України «Про держану допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII (далі - Закон № 2811-ХII) відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2811-ХII громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 1 Закону № 2811-ХII).

За приписами ч. 1 ст. 18-1 Закону № 2811-ХII право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 затверджено Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі - Порядок № 1751).

Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1181 внесено зміни до Закону № 2811-ХII та Порядку № 1751, відповідно.

На підставі цих змін з 01.01.2016 ч. 1 ст. 18-3 Закону № 2811-ХII викладено в такій редакції: «Допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

З цією нормою кореспондуються положення абзаців 1 та 2 п. 34 Порядку № 1751 (також в редакції, чинній з 01.01.2016):

«Допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. До складу сім'ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, включаються чоловік (дружина); рідні, усиновлені та підопічні діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв'язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім'єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім'ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні».

Відповідно до п. 35 Порядку № 1751 для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подаються такі документи:

1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

2) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документ про народження, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку;

3) копія свідоцтва про народження дитини;

4) довідка про проживання дитини з матір'ю, видана за місцем проживання сім'ї. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім'ї, наданого центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір'ю. У разі, коли дитина навчається за межами населеного пункту, в якому проживає мати, і не перебуває на повному державному утриманні, замість довідки про проживання дитини з матір'ю подається довідка з місця проживання матері та довідка з місця проживання (навчання) дитини.

На твердження відповідача саме з прийняттям зазначених змін виплата допомоги одинокій матері ОСОБА_1 з 01.01.2016 року була припинена.

Відповідач вважав, що для продовження виплати допомоги з січня 2016 року позивачці необхідно було звернутися до управління з передбаченим п. 35 Порядку № 1751 пакетом документів.

Сукупний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що декларацію про доходи та майновий стан не включено до переліку документів, які подаються для призначення допомоги на дітей одиноким матерям. Окрім того, зміни до закону не передбачали повторного звернення до органу соціального захисту за новим призначенням вже призначеної раніше допомоги.

За змістом п. 44 Порядку № 1751 «У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви».

До того ж, п. 45 Порядку № 1751 передбачає, що орган, що призначає і виплачує державну допомогу сім'ям з дітьми, повинен давати роз'яснення з питань її призначення і виплати та надавати заявнику допомогу в одержанні необхідних документів.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до наявного в матеріалах справи повідомлення на а.с. 82, оскільки воно не містить дати, вихідного номеру, посади і підпису особи, яка його склала, а також доказів його направлення.

Відповідач не довів при розгляді справи, що діяв у відповідності до вимог Порядку № 1751.

Як зазначалось вище, позивач скерувала заяву з усіма необхідними документами, у тому числі декларацію про доходи та майновий стан, засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням. Згідно з копією повідомлення про вручення поштового відправлення документи отримані відповідачем 29.06.2016 (зв. бік а.с. 8).

Допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно. Виплата допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, здійснюється протягом шести календарних місяців. Якщо особа, якій призначена допомога, після закінчення зазначеного строку не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, допомога виплачується у мінімальному розмірі (п. 36 Порядку).

Суд погоджується з доводом апелянта щодо бездіяльності органу соціального захисту населення, яка відобразилась у нерозгляді заяви про призначення допомоги на дитину на підставі надісланої засобами поштового зв'язку заяви.

Дійсно, згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2811-ХII документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно.

В даній конкретній ситуації відповідач, якщо він вважав подання заяви ОСОБА_1 у такий спосіб недотриманням Порядку № 1751, то у всякому випадку порушив Закон України «Про звернення громадян», не розглянувши заяву позивача і не надавши відповідь на звернення, не роз'яснивши порядок подання додаткових документів.

Разом з тим, позивачу вже була призначена з 01.02.2005 державна допомога до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Допомога виплачувалась по грудень 2015 року включно та з 01 січня 2016 року була припинена.

В абзаці 2 Порядку № 1751 зазначено, що виплата допомоги припиняється за рішенням органу, що призначає та виплачує цю допомогу з місяця, що настає після

місяця, у якому виникли такі обставини.

Абзацом 7 п. 5.4 Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги передбачено, що повідомлення про припинення (або поновлення) надання соціальної допомоги надсилається отримувачу не пізніше 5 днів після прийняття такого рішення. У разі виявлення факту подання отримувачами документів з явно неправильними відомостями в повідомленні одночасно зазначаються термін, до якого мають бути відшкодовані надміру перераховані кошти, їх сума та реквізити рахунку, на який вони повинні бути перераховані.

Тобто, управління повинно було повідомити позивача про те, що виплата допомоги буде припинена, у зв'язку із внесеними змінами до ст. 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», що відповідачем зроблено не було.

Крім того, ст. 18-4 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції на момент припинення виплати допомоги визначені умови, за яких виплата допомоги на дітей одиноким матерям припиняється або призупиняється. Зазначеними нормами визначено вичерпний перелік обставин припинення виплати допомоги.

Разом з тим, серед зазначених відстав відсутня зазначена управлінням підстава припинення виплати допомоги. За таких обставин, у відповідача взагалі не було підстав для припинення ОСОБА_1 виплати допомоги з 01 січня 2016 року.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За унормуванням ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, відповідачем не доведено, що, припинивши виплату допомоги позивачу з 01 січня 2016 року, останній діяв правомірно відповідно до норм Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги.

У п. 55 Порядку № 1751 передбачено, що призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідним є поновлення з 01 січня 2016 року нарахування допомоги одинокій матері ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 та виплати допомоги як одинокій матері з 01 січня 2016 року по грудень 2016 року включно.

Пунктом 1 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2018 року в справі № 263/5189/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Рішення Жовтнезвого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2018 року в справі № 263/5189/17 - скасувати.

Визнати неправомірними дії Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради з ненарахування та невиплати ОСОБА_1 недоотриманої суми допомоги на дитину ОСОБА_2 як одинокій матері з 01 січня 2016 року по грудень 2016 року.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради поновити з 01 січня 2016 року нарахування допомоги одинокій матері ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2, здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму допомоги на дитину ОСОБА_2 як одинокій матері з 01 січня 2016 року по грудень 2016 року.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко