Справа № 803/843/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/264/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Макарика В.Я.,

суддів: Глушка І.В., Ільчишин Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у справі № 803/843/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції прийняте суддею Денисюком Р.С. в м. Луцьку Волинської області, 11.06.2018 року), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що період з квітня 1986 року по вересень 1986 року на території Народної Республіки Ангола під час проходження військової служби в складі екіпажу БПК «Стройний» направлявся в порт Наміб в Народній Республіці Ангола, де безпосередньо приймав участь у бойових діях при виконанні службових обов`язків, хоча проходив службу поза межами періоду 1975 - 1979 років, однак є встановлений загальновідомий факт, який визнаний світовою спільнотою, що в цей період там відбувався військовий конфлікт між Народною Республікою Ангола та ПАР.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 17.10.2017 позивач звернувся до Камінь-Каширського районного військового комісаріату із заявою про направлення документів на розгляд комісії Міністерства оборони України з питань визначення учасників бойових дій для встановлення йому статусу учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка. Підставою для встановлення статусу учасника бойових дій зазначено участь в бойових діях у Народній Республіці Ангола. До заяви були додані такі документи: копія архівної довідки від 16.05.2017 №2509, копії заяв свідків, військового квитка, паспорта, ідентифікаційного коду.

Згідно з резолюцією на заяві від 17.10.2017 вказані документи направлені до Волинського обласного військкомату.

Відповідно до витягу з протоколу №8 від 30.11.2017 засідання комісії Волинського ОВК з питань розгляду матеріалів про видачу посвідчень учасників бойових дій зазначені документи повернуті на доопрацювання у зв`язку з допущенням помилок під час їх оформлення.

В подальшому, заява позивача повторно була винесена на розгляд комісії Волинського ОВК з питань розгляду матеріалів про видачу посвідчень учасників бойових дій та відповідно до витягу із протоколу №2 від 30.03.2018 цієї комісії позивачу відмовлено у встановленні статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення встановленого зразка, у зв`язку з відсутністю належних підтверджуючих документів для встановлення статусу учасника бойових дій - періоди проходження позивачем військової служби на території Анголи не відповідають вимогам (періодам), встановленим Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні правові підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, тому Волинським ОВК правомірно, у відповідності до норм чинного законодавства прийнято рішення про відмову позивачу у встановленні статусу учасника та видачі посвідчення встановленого зразка..

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 (зі змінами та доповненнями, далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №63 від 08.02.1994 затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території (далі - постанова № 63).

Зазначеним Переліком визначено період бойових дій на території Анголи листопад 1975 року - листопад 1979 року.

Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 № 200, затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Положення № 200).

Пунктом 9 Положення № 200 передбачено, що на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил (які набули право на отримання статусу під час проходження військової служби (роботи) у Збройних Силах), колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації (перебування на військовому обліку).

Згідно з пунктом 11 Положення № 200 комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів:заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою;партизанського квитка;посвідчення учасника підпілля;посвідчення до знака "За розмінування"; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

Також, підставою для надання статусу учасника бойових дій є такі документи: 2) для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії: рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.

Пунктом 12 Положення № 200 визначено, що за відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником в одній військовій частині (установі, закладі) та визнані учасниками бойових дій, інвалідами війни за цей період.

У примітці 6 постанови № 63 зазначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , радіометрист-матрос в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 м. Североморськ з 16.04.1986 по 10.10.1986 був відкомандирований до порту Луанда Народної Республіки Ангола, приймаючи участь в бойових діях на території Народної Республіки Ангола, що підтверджується архівною довідкою Центрального архіву Російської Федерації від 16.05.2017 № 2509.

Однак, позивачем на розгляд Комісії довідки 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про його особисту участь у бойових діях в період з квітня 1986 року по жовтень 1986 року в Анголі не надано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання про те, що відповідно до примітки 6 до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63, стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце після 1979 року, її положення поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про їх особисту участь у бойових діях.

Однак, період бойових дій, на який посилається позивач, до вказаного Переліку не віднесений та позивачем не надана довідка 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про його особисту участь у бойових діях.

Крім того, подана позивачем архівна довідка Центрального архіву Російської Федерації від 16.05.2017 № 2509 не є належним документом, що підтверджує його право на отримання статусу учасника бойових дій, та правомірно не була взята до уваги відповідачем, оскільки можливість визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце після 1979 року, здійснюється на підставі довідки 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про особисту участь у бойових діях, яка позивачем не надана.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що подані позивачем вище перелічені документи не є такими, що підтверджують факт участі позивача у бойових діях в період з квітня 1986 року по жовтень 1986 року в Анголі, а тому відмова відповідача у встановленні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та видання йому посвідчення встановленого зразка є правомірною та скасуванню не підлягає.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 241, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у справі № 803/843/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді І. В. Глушко
Н. В. Ільчишин