Справа № 826/11805/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Кучми А. Ю. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича, Національного банку України, про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича, Національного банку України, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенка В. І., щодо погашення позачергово кредиторських вимог Національного банку України на загальну суму 194 401 983,78 грн., які обліковуються в реєстрі вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" у 7-й черзі; - визнати за ОСОБА_5 (іпн. НОМЕР_1; адреса: АДРЕСА_1) першочергове право на отримання погашення своїх вимог, як кредитора 4-ї черги за рахунок коштів які надійшли від погашення облігацій внутрішньої державної позики код: UA НОМЕР_2; UA НОМЕР_3; UA НОМЕР_4; UA НОМЕР_5; UA НОМЕР_3; UA НОМЕР_6 на відміну від кредитора Національного банку України, вимоги якого включені до 7-ої черги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року позовну заяву повернуто.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

8 жовтня 2018 року до суду апеляційної інстанції від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини у даній справі зумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - Банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку, заявлені позивачем вимоги випливають із зобов'язань банку за укладеним між ними договором, а тому Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у цьому випадку діє, як уповноважений законом представники сторони договірних відносин ПАТ «БАНК КАМБІО».

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції з підстав порушення Уповноваженою особою Фонду черговості задоволення кредиторських вимог.

На думку позивача, Уповноваженою особою Фонду, всупереч положенням ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", було позачергово погашено кредиторські вимоги Національного Банку України, які акцептовані та обліковуються в реєстрі вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" в 7 черзі. Вказані дії, порушують його права, як кредитора 4 черги.

Отже, предметом даного спору є перевірка законності дій Уповноваженої особи Фонду щодо внесення змін до Реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, якими кредиторські вимоги Національного Банку України було перенесено з 7-ої до позачергової черги Реєстру, чим було порушено черговість задоволення кредиторських вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року було залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

14.08.2018 року позивач через канцелярію суду подав додаткові пояснення щодо обставин справи.

Розглянувши подані позивачем уточнення, суд першої інстанції встановив, що постановою Правління Національного банку України від 04.12.2014 року № 782 ПАТ «БАНК КАМБІО» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Постановою Правління Національного банку України від 27.02.2015 року № 144 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 46, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК КАМБІО» та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Додусенка Володимира Івановича строком на 1 рік з 02.03.2015 по 01.03.2016 року, включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22.02.2016 року №212 прийнято рішення «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК КАМБІО» та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку на два роки з 02.03.2016 р. по 01.03.2018 р., включно.

Так, 15.07.2015 року Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» повідомлено позивача про включення його до кредиторських вимог 4 черги.

Таким чином, з дня запровадження тимчасової адміністрації та під час ліквідаційної процедури Уповноважена особа Фонду діє, як виконавчий орган управління ПАТ «БАНК КАМБІО» та виконує функції щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Відповідно до Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон №2121-ІІІ), ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Законута Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (ст.2). Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (ч.6 ст.77 Закону).

Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон № 4452-VI) встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Також цим Законом регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно ч.1 ст.2 Закону N 4452-VI, неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність" (п.8). Тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом (п.16). Виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону (п.2).

В силу п.17 ч.1 ст.2 Закону, Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до статті 3 Закону № 4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Частиною 1 ст. 4 цього Закону визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (п.8 ч.2 ст.4).

На підставі частини п'ятої статті 34 Закону № 4452-VI, під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно ч.1 ст.35 Закону №4452-VI, тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує дії відповідача не як суб'єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, формування ліквідаційної маси, організації продажу майна та активів банку.

Таким чином, на думку колегії суддів, даний спір не є публічно правовим. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду викладеною в постанові від 18.04.2018 р. у справі № 910/8132/17.

Так, згідно ст.49 Закону №4452-VI, на Фонд покладено повноваження щодо здійснення заходів з підготовки задоволення вимог кредиторів, які включають в себе зокрема: визначення суми заборгованості кожному кредитору та віднесення вимог до певної черги погашення; складення реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (ч.2 ст.49).

В силу ч.4 ст. 49 Закону, будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку.

Черговість та порядок задоволення вимог кредиторів до банку визначені ст. 52 Закону №4452-VI . Частиною першою цієї статті передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у визначеній цією статтею черговості.

З наведеного слідує, що дії Уповноваженої особи Фонду, які є предметом спору у даній справі, полягають у здійсненні заходів з підготовки задоволення вимог кредиторів в межах ліквідаційної процедури банку та спрямовані на забезпечення виведення неплатоспроможного банку з ринку, а отже не містять владної складової, а тому, в даному випадку відповідачем не здійснюються владні управлінські функції по відношенню до позивача.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Зокрема, правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог, які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст.52 Закону № 4452-VI за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження Уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у п. 4 ч. 1 Повноваження Фонду як ліквідатора, що закріплені у ч. 1 ст. 48 Закону № 4452-УІ, збігаються за змістом із повноваженнями розпорядника майна у справі про банкрутство, які закріплені у ч. 3, 5 ст. 22 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-ХІІ).

Таким чином, у даному випадку позивач оскаржує дії відповідачів не як суб'єктів владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, а отже, даний спір не є публічно-правовим.

Вищевикладене узгоджується з правовими позиціями викладеними в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.05.2018 р. у справі №826/5668/16, від 26.07.2018 р. у справі №826/7854/15, від 23.05.2018 р. у справі № 811/568/16 та від 18.04.2018 р. у справі № 826/7532/16.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що даний спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями ст.ст. 250, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Кучма А. Ю. Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2018 року