Справа № 825/2108/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2108/18 Головуючий у 1-й інстанції: Баргаміна Н.М.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Земляної Г.В., Шурка О.І.

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції № 370 о/с від 19.04.2018 в частині звільнення зі служби в поліції інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 відповідно до пункту чотири частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів);

- поновити позивача на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції з 20.04.2018;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.04.2018 по дату винесення рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 09.10.2006 по 06.11.2015 працював в органах внутрішніх справ, 07.11.2015 прийнятий на службу в Національну поліцію (а.с. 11).

06.02.2018 наказом Національної поліції України від 06.02.2018 № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, згідно якого в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області скорочено 386 посад, введено 356 посад, серед них у батальйоні введено 281 посаду (а.с. 42-45, 59).

19.02.2018 було проведено оперативну нараду управління патрульної поліції в Чернігівській області, на якій був присутній особовий склад УПП в Чернігівській області, до порядку денного якої було включено питання про стан реалізації наказу Національної поліції України від 06.02.2018 № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» в частині персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, про що складено протокол № 3802/41/22/01-2018 (а.с. 46-48).

27.02.2018 проведено нараду управління патрульної поліції в Чернігівській області, на яку був, серед інших, запрошений ОСОБА_2, та на якій позивачу було запропоновано ознайомитись з «Переліком вакантних посад Департаменту патрульної поліції, які запропоновані працівникам управління патрульної поліції в Чернігівській області для подальшого проходження служби у зв'язку з проведенням організаційно-штатних змін в управлінні патрульної поліції в Чернігівській області», про що складено протокол № 4131/41/22-2018 (а.с. 50-53).

Позивач від ознайомлення із запропонованими посадами та написання рапорту відмовився, що відображено у вищезазначеному протоколі та в акті про відмову в ознайомленні під підпис від 27.02.2018 (а.с. 54).

При цьому, позивача було попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції без зазначення дати такого попередження (а.с. 49).

Наказом від 19.04.2018 № 370 о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0054029), інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції (а.с. 18).

Судом першої інстанції було допитано в судовому засіданні свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,, ОСОБА_6, які пояснили, що ОСОБА_2 був присутній на оперативній нараді 19.02.2018 та його саме 19.02.2018 було попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.

Не погоджуючись з таким звільненням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем порушено порядок звільнення, а саме, персонально письмово позивача не попереджено про скорочення чисельності та наступне звільнення, одночасно з попередженням не запропоновано усі вакантні посади, впродовж двохмісячного терміну не повідомлялось про вакансії, які виникали, а також не враховане переважне право позивача на залишення на службі, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію», а тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача поновити його службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку із чим позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, яким утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.4 статті 15 Закону штатний розпис (штат) та кошторис територіальних органів поліції затверджує керівник поліції.

Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно з приписами статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

У відповідності до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Частинами 1-3 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, у випадку скорочення посад, внаслідок здійснення реорганізації на підставі відповідного наказу, поліцейського персонально письмово попереджують про його можливе наступне звільнення за 2 місяці та такого звільнення, однак він може бути призначений за його згодою на іншу посаду і у випадку не призначення на іншу посаду поліцейського, посада якого скорочена, після закінчення двомісячного строку з дня відповідного попередження, його має бути звільнено зі служби в поліції на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»

Дійсно, ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Як свідчать матеріали справи, 19.02.2018 особовому складу управління було повідомлено про стан реалізації наказу Національної поліції України від 06.02.2018 № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції України» шляхом персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, що підтверджується Протоколом оперативної наради управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції від 19.02.2018 № 3802/41 /22/01 -2018.

Так, саме 19.02.2018 ОСОБА_2 було особисто під підпис попереджено про реорганізацію та скорочення всіх посад в управлінні та про можливе наступне вивільнення (а.с. 49).

Колегії суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги власноручно написане попередження позивача та зазначив, що у зв'язку з тим, що дане попередження не містить дату його складання, а тому не може встановити, з якої дати почався перебіг двомісячного строку, з огляду на наступне.

Колегія суддів звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено форми попередження, а тому посилання суду першої інстанції, що воно не відповідає вимогам закону, оскільки він не може встановити, з якого часу все ж таки почався відлік двомісячного строку, є необґрунтованим та безпідставним.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, не повно з'ясував обставини справи стосовно того, коли мало місце попередження особового складу управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції та не надав належної правової оцінки доказам у справі, а саме протоколу оперативної наради управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції від 19.02.2018 № 3802/41/22/01-2018. Даним протоколом підтверджується той факт, що саме 19.02.2018 весь особовий склад управління, окрім 3 працівників (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9), був присутній на нараді, де було повідомлено про наказ Національної поліції України № 109 від 06.02.2018 та надано бланки попереджень для заповнення власноручно кожним працівником під підпис. При цьому, явку особового складу на нараді перевіряли, як безпосередній командир роти, так і працівники кадрового забезпечення, які особисто звітували перед начальником управління ОСОБА_10 про явку всього особового складу на нараді саме 19.02.2018.

Суд першої інстанції також безпідставно не взяв до уваги показання допитаних свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6, які під присягою підтвердили той факт, що ОСОБА_2 був присутній на нараді 19.02.2018 під час оголошення наказу про організаційно-штатні зміни та особистого персонального попередження під підпис кожного працівника та 27.02.2018 під час пропонування переліку вакантних посад по Департаменту поліцейським, які підпадали під скорочення, зокрема, і позивачу ОСОБА_2

Суд першої інстанції в своєму рішенні вказав, що не приймає до уваги показання свідків, посилаючись на статтю 74 КАС України та вважаючи показання свідків в даному випадку не допустимими.

Так, згідно статті 74 КАСУ суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, жодним нормативним актом не встановлено, яким саме засобом доказування повинна підтверджуватися така обставина, як дата ознайомлення працівника про можливе вивільнення, зазначення певних обставин, які відомі особі, також відсутні забороняючі норми стосовно підтвердження зазначеною факту, зокрема, показаннями свідків.

Взагалі, закон встановлює лише вимогу для роботодавця здійснити таке повідомлення за два місяці до можливого звільнення, не деталізуючи, яким чином воно повинно відбутися. В даному випадку воно відбулося шляхом проведення оперативної наради із фіксацією дати та персонального попередження під підпис кожного працівника.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам позивач не заперечує такого факту, як ознайомлення його з наступним можливим вивільненням саме 19.02.2018.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недопустимість такого засобу доказування як показання свідків.

Для вирішення справи по суті також має значення той факт, що позивач, будучи присутнім на нараді 27.02.2018, від ознайомлення із запропонованими посадами та написанням рапорту на будь-яку із запропонованих посад відмовився, про що присутніми таку відмову було задокументовано та складено відповідний акт, що міститься в матеріалах справи.

На думку колегії суддів небажання позивача знайомитися з переліком вакантних посад, відмова від підписів та написання рапорту на рівнозначну посаду не є підставою для твердження, що відповідачем порушено процедуру вивільнення позивача у зв'язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, а навпаки, підтверджує той факт, що позивач свідомо ухилився від дотримання вимог законодавства і шляхом не зазначення особисто дати в попередженні, і відмовою від ознайомлення, і незгодою із рівнозначною посадою серед переліку запропонованих посад по Департаменту.

Враховуючи, той факт, що для збирання некомплекту посад по всім територіальним (відокремленим) підрозділам Департаменту патрульної поліції, як юридичної особи, необхідний був певний час, тому, відповідно, і пропонування переліку вакантних посад було здійснено 27.02.2018, що не є порушенням законодавства.

Натомість, в заяві про допуск до участі в конкурсі на службу в поліції для зайняття вакантної посади інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 12.06.2017 в графі про готовність до довгострокового несення служби в будь-якому місті або регіоні України поставив «так», що підтвердив особистим підписом. Копія заяви міститься в матеріалах справи. Отже, позивач висловив свою готовність служити в лавах поліції в будь-якій точці України. Однак, коли дійшло до вибору посад за межами Чернігівської області, ОСОБА_2 висловив незгоду із раніше даним зобов'язанням та відмовився письмово ознайомитися із запропонованим списком, хоча перелік вакантних посад був оголошений на нараді 27.02.2018.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем в порядку реалізації наказу Національної поліції № 109 від 06.02.2018 було запропоновано наявні вакантні посади, які маються в юридичної особи, і як наслідок, позивачу був наданий перелік вакантних посад по територіальним (відокремленим) підрозділам Департаменту патрульної поліції (Полтавської, Чернігівської, Сумської, Черкаської областей та міста Києва), а також з урахуванням того, що позивач відмовився 27.02.2018 від написання рапорту на будь-яку посаду, то по закінченню двохмісячного терміну наказом Департаменту патрульної поліції від 19.04.2018 № 370 о/с «По особовому складу» інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 правомірно було звільнено з лав поліції на підставі пункту чотири частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів)

Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо визнання протиправним та скасування наказу від 19.04.2018 № 370 о/с в частині звільнення зі служби в поліції інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2.

За таких обставин, враховуючи, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію», відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача поновити його службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Земляна Г.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 12.11.2018.