Справа № 463/1149/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/386/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року про відмову в забезпеченні позову, ухвалену головуючим суддею Карп'як О.О. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватне підприємство «Мега-Тех» про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради №877 від 14.07.2016 року «Про надання ПП «Мега - Тех» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1, АДРЕСА_2».

07.08.2017 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій проситьзупинити дію ухвали Львівської міської ради № 877 від 14.07.2016 року «Про надання ПП «Мега - Тех» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1, АДРЕСА_2», розпорядження Галицької районної ради народних депутатів м. Львова № 655 від 09.08.1994 року та заборонити ПП «Мега - Тех» вчиняти дії з відчуження земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 та гаража, що знаходиться на АДРЕСА_3 - АДРЕСА_1 і демонтажу зазначеного гаража.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не надав оцінки аргументам ОСОБА_1 про необхідність забезпечення позову, лише покликався на докази, які ніким не додавались. Звертає увагу, що оскаржувана ухвала постановлена на припущеннях та домислах, які відсутні в заяві позивача та призведе до подальшого перепродажу чи навіть знищення гаража. Просить скасувати ухвалу про відмову в забезпеченні позову та постановити нове рішення, яким забезпечити позов.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Львівської міської ради № 877 від 14.07.2016 року «Про надання ПП «Мега-Тех» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2» ПП «Мега - Тех» надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для будівництва та обслуговування торгово - офісного комплексу з підземним паркінгом: площею 0,0420 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) за рахунок земель житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,1984 га на АДРЕСА_2 за рахунок земель, що надані у власність або користування.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання про забезпечення позову, виходив з того, що в ході розгляду клопотання не встановлено обставин існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відтак, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; ймовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Апеляційний суд зазначає, що ухвала Львівської міської ради № 877 від 14.07.2016 року «Про надання ПП «Мега-Тех» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2» передбачає надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, надання якого не призводить до автоматичного виділення земельної ділянки особі та є лише однією із стадій реалізації особою права на отримання земельної ділянки у власність чи користування.

А отже, дія вищевказаної ухвали Львівської міської ради не зможе ускладнити виконання судового рішення, навіть якщо воно буде прийняте на користь позивача, так як земельні ділянки на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2» не можуть бути передані у власність та користування на підставі лише цієї ухвали Львівської міської ради.

Також суд апеляційної інстанції не вбачає очевидної протиправності оскаржуваного рішення ради, так як гараж ОСОБА_1 побудований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3, а згідно з рішенням Львівської міської ради № 877 від 14.07.2016 року, радою надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за іншими адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

З приводу зупинення дії розпорядження Галицької районної ради народних депутатів м. Львова № 655 від 09.08.1994 року, заборони ПП «Мега-Тех» вчиняти дії з відчуження земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 та гаража, що знаходиться на ній на АДРЕСА_3 - АДРЕСА_1 та демонтажу зазначеного гаража, апеляційний суд зазначає, що такі вимоги не є предметом заявленого ОСОБА_1 позову, а тому підстав для забезпечення позову шляхом вчинення зазначених дій немає.

Апеляційний суд приходить до висновку, що заявлені у клопотанні заходи забезпечення позову не відповідають заявленим позовним вимогам, не є безпосередньо пов'язаними з предметом спору, та не є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Заявник ОСОБА_1 також вказує на те, що сторона відповідача не надала жодних пояснень чи доказів у заперечення поданої заяви про забезпечення позову, однак суд першої інстанції послався на докази, які ніким не подавались.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

А ч. 3 цієї статті визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Тобто, пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи є правом суду, а не його обов'язком.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 296 КАС України, якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані. В іншому випадку, такі докази не беруться до уваги.

В контексті наведених норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут забезпечення позову, має деякі спільні риси з адміністративним позовом, зокрема це стосується того, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна заявляти вимоги, які визначені Кодексом, належним чином обґрунтувати їх та довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Специфіка інституту забезпечення позову полягає в тому, що заява про забезпечення позову може бути оцінена судом односторонньо, так як в силу вимог статті 150 КАС України, обов'язок подання доказів обґрунтованості заяви та заявленого заходу забезпечення позову покладено на особу, яка подає таку заяву.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції діяв у відповідності з нормами процесуального права оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову та поданих доказів, дав правильну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; врахував зв'язок між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позову; ймовірність виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідність у зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участі у розгляді справи.

Водночас апеляційний суд зазначає, що будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася, заявник не зазначив і не надав суду відповідних доказів.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову у справі № 463/1149/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складене 08.11.2018 року