Справа № 820/3919/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Білова О.В.

30 жовтня 2018 р. Справа № 820/3919/18
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Гуцала М.І.

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними, скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії , -

В с т а н о в и л а:

21.05.2018 року позивач ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року, звернулась до суду з позовом, яким просить визнати неправомірними дії відповідача Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради (подалі - УПСЗН) щодо анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3; скасувати наказ відповідача № 133 від 15.11.2017 року про анулювання цієї довідки; зобов'язати УПСЗН взяти на облік та видати довідку про взяття на облік ОСОБА_3, як внутрішньо переміщену особу та внести відповідні данні до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб; визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати призначеної щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_3; зобов'язати УПСЗН нарахувати та виплатити їй, як уповноваженому представнику сім'ї щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання ОСОБА_3 відповідно до заяви від 04.08.2017 року, починаючи з дня подачі заяви.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи їх з чоловіком донці ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та не виплаті їй адресної державної допомоги.

Позивач зазначає, що положення абзацу 3 п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 509 від 01.10.2014 року (в редакції постанови КМ N 352 від 08.06.2016 року) (подалі - Порядок N 509) з урахуванням норм діючого Сімейного кодексу України визначаються право їх з чоловіком донці ОСОБА_3 на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (подалі - довідка), як дитині, яка народилась у внутрішньо переміщеної особи.

УПСЗН, заперечуючи проти адміністративного позову, вказує, що позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки позивач ще 31.10.2017 року зверталась до Урядової гарячої лінії з проханням вирішити питання щодо призначення ОСОБА_3 адресної щомісячної допомоги внутрішньо переміщеній особі. ОСОБА_3 не є внутрішньо переміщеною особою, оскільки все життя проживала у м. Харкові та взагалі не має жодного відношення до районів АТО. На думку відповідача, усиновлена дитина не може автоматично отримати статус внутрішньо переміщеної особи лише з підстави її усиновлення внутрішньо переміщеною особою.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання УПСЗН про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду. Судом визначено, що позивач не пропустила шестимісячний строк звернення до суду з позовом, передбачений приписами ч. 2 ст. 122 КАС України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Так, судовим рішенням скасований наказ відповідача № 133 від 15.11.2017 року про анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи малолітньої дитини ОСОБА_3.

Відповідач зобов'язаний взяти на облік та видати довідку про взяття на облік, як внутрішньо переміщену особу, та внести відповідні дані до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. УПСЗН зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_2, як уповноваженому представнику сім'ї, щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_3 для покриття витрат на проживання відповідно до заяви від 04.08.2017 року, починаючи з дня подачі заяви.

У задоволенні вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи малолітньої дитини ОСОБА_3, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати призначеної щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі малолітній дитині ОСОБА_3 судом відмовлено.

УПСЗН зобов'язаний подати до суду у місячний строк після набрання чинності рішення, звіт про його виконання.

Судове рішення вмотивовано висновком про те, що дитина, народжена внутрішньо переміщеною особою, прирівняна в правах з дитиною, яка усиновлена внутрішньо переміщеною особою. При цьому походження усиновленої дитини не має значення для визначення її статусу як внутрішньо переміщеної особи, оскільки вона має такі ж самі права, як і дитина, народжена в сім'ї осіб, які мають статус внутрішньо переміщених осіб.

При цьому судом установлено, що УПСЗН при прийнятті спірного наказу № 133 від 15.11.2017 року про анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи малолітньої дитини ОСОБА_3, діяло не у спосіб та не на підставі чинного законодавства.

Також суд визначився, що позовна вимога про зобов'язання УПСЗН взяти на облік та видати довідку про взяття на облік ОСОБА_3, як внутрішньо переміщену особу та внести відповідні дані до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб є похідною вимогою від позовної вимоги про скасування наказу № 133 від 15.11.2017 року про анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи малолітньої дитини ОСОБА_3, а її задоволення усуває негативні наслідки протиправного наказу відповідача, отже, також підлягає задоволенню.

Оскільки відповідачем протиправно анульовано довідку внутрішньо переміщеної особи малолітньої дитини ОСОБА_3, через що порушені права малолітньої дитини на призначення та отримання її законним представником щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам за її заявою від 04.08.2017 року, суд задовольнив позовні вимоги про зобов'язання УПСЗН нарахувати та виплатити ОСОБА_2, як уповноваженому представнику сім'ї щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на ОСОБА_3 для покриття витрат на проживання відповідно до заяви від 04.08.2017 року, починаючи з дня подачі заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З врахуванням обставин справи, на підставі ч. 1 ст. 382 КАС України, суд зобов'язав УПСЗН подати у місячний строк після набрання чинності рішення, звіт про його виконання.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі УПСЗН просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 року та прийняти нове про відмову у задоволенні вимог позивача.

Скаржник зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, який становить в даному випадку три місяці з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, і минув ще у лютому 2018 року, тоді як позов подано у травні 2018 року.

Вказує, що малолітня дитина ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Харкові та була усиновлена позивачем, до червня 2017 року знаходилась у КЗОЗ «Обласний будинок дитини № 3», тобто усе своє життя дитина проживала у м. Харкові і взагалі не має жодного відношення до районів проведення АТО. Більш того, на момент оголошення про проведення АТО ОСОБА_3 ще навіть не народилася, що є додатковою підставою для невизнання її внутрішньо переміщеною особою. Проте суд першої інстанції проігнорував усі норми чинного законодавства з питань внутрішньо переміщених осіб, унаслідок чого виніс незаконне, необґрунтоване та упереджене рішення.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи по суті.

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга УПСЗН задоволенню не підлягає, а судове рішення слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, є внутрішньо переміщеними особами та перебували на обліку в УПСЗН адміністрації Холодногорського району Харківської міської ради, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № віл 19.01.2016 року та № від 19.01.2016 року відповідно.

Згідно з рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.06.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Харківська область, м. Харків, усиновлена ОСОБА_2 та ОСОБА_4

26.06.2017 року позивач отримала від УПСЗН адміністрації Холодногорського району Харківської міської ради довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № віл 26.06.2016 року, в якій зазначено, що довідка видана ОСОБА_2, відомості про переміщених малолітніх, неповнолітніх осіб, які прибули разом з внутрішньо переміщеною особою: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку з переїздом до Немишлянського району родини, позивач ОСОБА_2 отримала від відповідача УПСЗН нові довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а саме: № від 04.08.2017 року на ім'я ОСОБА_2, № від 04.08.2017 року на ім'я ОСОБА_4 та № від 04.08.2017 року на ім'я ОСОБА_3.

Наказом відповідача № 133 від 15.11.2017 року наказано: анулювати довідку, видану на ім'я малолітньої дитини ОСОБА_3 від 04.08.2017 року № , внести відомості про анулювання зазначеної довідки до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Рішення УПСЗН обґрунтовано тим, що малолітня дитина ОСОБА_3 не є внутрішньо переміщеною особою.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно з абз. 3 п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 довідку отримує кожна дитина, в тому числі та, що прибула без супроводження батьків, законного представника, а також дитина, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зазначеним Порядком прямо передбачено отримання статусу ВПО дитиною, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи, тобто не проживала в зоні АТО та на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 232 Сімейного кодексу України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.

Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що дитина, народжена внутрішньо переміщеною особою, прирівняна в правах з дитиною, яка усиновлена внутрішньо переміщеною особою. При цьому походження усиновленої дитини не має значення для визначення її статусу як ВПО, оскільки вона має такі ж самі права, як і дитина, народжена в сім'ї осіб, які мають статус ВПО.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Відповідно ч. 2 ст. 12 цього Закону рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Колегія суддів зазначає, що означена норма законодавства має вичерпний перелік підстав, з яких відповідач має право скасувати довідку. Разом з цим, чинним законодавством взагалі не передбачено повноважень суб'єкта владних повноважень - відповідача на анулювання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та не визначені можливі підстави прийняття такого рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, погоджуючись із висновком суду першої інстанції в цій його частині азначає, що УПСЗН при прийнятті оскаржуваного наказу № 133 від 15.11.2017 року про анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи малолітньої дитини ОСОБА_3, діяло не у спосіб та не на підставі чинного законодавства.

Також, колегія суддів зауважує, що відновляючи права позивача, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо необхідності скасування спірного наказу, оскільки право позивача порушено не протиправними діями УПСЗН, а прийняттям відповідачем оскаржуваного наказу № 133 від 15.11.2017 року про анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи малолітньої дитини ОСОБА_3. При цьому, необхідною умовою усунення негативних наслідків протиправного наказу є зобов'язання УПСЗН взяти на облік та видати довідку про взяття на облік ОСОБА_3, як внутрішньо переміщену особу.

Відповідно до п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 (подалі - Порядок № 505) грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з п. 3 Порядку № 505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: зокрема для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією, поданою компетентним органом. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім'ї.

Відповідно до п. 8 Порядку № 505 уповноважені органи: протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

Оскільки відповідачем протиправно анульовано довідку внутрішньо переміщеної особи малолітньої дитини ОСОБА_3, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання УПСЗН нарахувати та виплатити ОСОБА_2, як уповноваженому представнику сім'ї, щомісячну адресну допомоги внутрішньо переміщеним особам на ОСОБА_3 для покриття витрат на проживання відповідно до заяви від 04.08.2017 року, починаючи з дня подачі заяви.

Оскільки рішення про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, малолітній ОСОБА_3 відповідачем не приймалося, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність УПСЗН щодо невиплати означеної допомоги.

Доводи апеляційної скарги УПСЗН щодо пропуску позивачем процесуально встановленого строку звернення до суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані, зокрема, ст. 122 КАС України, відповідно до якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Матеріалами справи посвідчується та обставина, що лише з відповіді УПСЗН, яку позивач ОСОБА_2 отримала 21.11.2017 року, вона дізналася про існування оскаржуваного наказу, яким анульовано раніше видану довідку на дитину ОСОБА_3.

Аргумент скаржника щодо недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом ґрунтується на порушенні ОСОБА_2 строку, встановленого ч. 4 ст. 122 КАС України. Разом з тим, скаржник не зазначає про наявність закону, який би регламентував право або обов'язок скористатися досудовим порядком вирішення цього спору.

Зважаючи на те, що підставою для звернення ОСОБА_2 до суду із цим позовом слугувало прийняття УПСЗН спірного наказу про анулювання довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 № 133 від 15.11.2017 року та факт невиплати адресної допомоги, погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України, позивачем дотриманий.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ч. 4 ст. 229, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року, - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик М.І. Гуцал
Постанова у повному обсязі складена і підписана 09 листопада 2018 року.