Справа № 813/6357/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2018 року

м.Київ

справа №813/6357/15

адміністративне провадження №К/9901/6810/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Бевзенка В.М.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року (суддя: Мартинюк В.Я.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року (судді: Пліш М.А., Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В) у справі №813/6357/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області, третя особа: первинна профспілкова організація Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області), Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ НП у Львівській області), Яворівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області), де третя особа: первинна профспілкова організація Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС у Львівській області від 06.11.2015 року №848о/с в частині звільнення його у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), поновити його на посаді старшого дільничного інспектора міліції Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області та стягнути з Яворівського РВ ГУ МВС у Львівській області на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по день постановлення рішення у справі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваних рішеннях, не відповідають обставинам справи. Серед іншого, наголошує, що позивач у встановлений законом строк не скористався своїм правом та не надав згоду на проходження служби в Національній поліції, а тому він підлягав звільненню зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відзивів на касаційну скаргу до суду не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що з 13.09.2004 позивач проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ.

Наказом Головного Міністерства внутрішніх справ у Львівській області за №848 о/с від 06.11.2015 року серед інших звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Яворівського районного відділу ГУМВС, майора міліції ОСОБА_1, з 06.11.2015 року.

Вважаючи своє звільнення незаконним, а оскаржуваний наказ відповідача таким, що винесений з порушенням процедури, встановленої законодавством, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди дійшли висновку про недотримання ГУМВС в Львівській області процедури звільнення та порушення вимог трудового законодавства, зокрема, в частині непогодження звільнення позивача з профспілковою організацією, членом якої він був. Також зауважили, що своє бажання з приводу проходження служби в поліції позивач міг реалізувати лише після реєстрації у визначеному Законом порядку новоутвореного органу, - ГУ НП у Львівскій області.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII.

Так, Відповідно до пунктів 9 - 11 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції (п. 9).

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів (п. 10).

Системний аналіз правових норм, що містяться у пунктах 9 і 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ, зумовлює висновок, що питання стосовно подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції мало бути вирішено до 6 листопада 2015 року включно (впродовж трьох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення) за умови виявлення працівником міліції бажання проходити службу в поліції. Вказані норми є імперативними. Як наслідок, неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач виявив бажання скористатися своїм правом переходу на службу до поліції у визначений Законом № 580-VІІІ строк.

Попри це суди залишили вказану обставину поза увагою, обмежившись лише тим, що своє бажання з приводу проходження служби в поліції позивач міг реалізувати лише після реєстрації у визначеному Законом порядку новоутвореного органу, - ГУ НП у Львівскій області. Не врахувавши, що Законом не визначено, в якій саме формі повинне виявлятись бажання працівника міліції проходити службу в поліції, однак конкретно визначено, що бажання передбачає вчинення певних дій, в даному разі це волевиявлення щодо подальшого проходження служби у формі заяви або рапорту, поданих у встановленому порядку на ім'я керівника установи, тобто через відділ (канцелярію), відповідальну особу, які здійснюють реєстрацію заяв або засобами поштового зв'язку у строк до 6 листопада 2015 року включно. Саме такі докази можуть бути належними та враховані судом при прийнятті рішення.

Судами були проігноровані приписи частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року), за змістом яких суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, й повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає, а також частини першої статті 69 вказаного Кодексу відповідно до якої обставини встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому суд зазначає, що діє в межах повноважень, визначених статтею 341 КАС України, частиною другою якої встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Крім того, судами не враховано, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 та 3 статті 41 Кодексу законів про працю України може бути проведено лише за обов'язковою згодою виборчого органу, первинної профспілкової організації, членом якої є представник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органів внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Приписами пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року у справі №813/6357/15 скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

В.М. Бевзенко