Справа № 820/4333/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4333/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання Моісеєвої К.Ю.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гундар Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення, суддя Зоркіна Ю.В. , Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 по справі № 820/4333/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_3 ( далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області ( далі - відповідач, ГУ ДФС в Харківській обл.) в якому просив визнати бездіяльність ГУ ДФС у Харківській обл. щодо надання індивідуальної податкової консультації за його зверненням від 15.05.2018 року протиправною та зобов'язати відповідача по суті в порядку ст.52 Податкового кодексу України (далі - ПК України) заяву ОСОБА_3 від 15.05.2018 та надати письмову індивідуальну податкову консультацію відповідно до законодавства України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльності ГУ ДФС у Харківській обл. щодо надання індивідуальної податкової консультації за зверненням ОСОБА_3 від 15.05.2018 та зобов'язано розглянути по суті в порядку ст.52 ПК України заяву позивача від 15.05.2018 та надати письмову індивідуальну податкову консультацію відповідно до законодавства України.

Не погодившись з даним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17..07.2018 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, шо 20.03.2018 ОСОБА_3 звернувся до ГУ ДФС України в Харківській обл. із заявою про надання податкової консультації з питання, чи підпадає належний йому на праві приватної власності житловий будинок, що зареєстрований в якості гуртожитку під поняття житловий будинок і чи підлягає оподаткуванню дохід отриманий від його продажу. На дану заяву було надано консультацію з питань практичного застосування п. 172.1 ст. 172 ПК України та роз'яснено порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна та рекомендовано, для надання більш дегельної відповіді, надати документи про право власності на об'єкт нерухомості, з дотриманням умов, визначених гі.14.1.129 прим. 1 п. 14.1 с. 14 ПК України, де визначено, що будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи: житловий будинок, прибудова до житлового будинку, квартира, котедж, кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах. Як зазначено в відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об'єкт нерухомості вказаний як «гуртожиток», а не «житловий будинок», тому контролюючий орган керуючись офіційними базами даних та чинним законодавством надав ІПК №1857/111К/Я/20-40-13-1 I- 1 І в якій зазначив, що визначення приналежності «гуртожитку» до «житлового будинку» не належить до компетенції контролюючого органу та рекомендовано для надання роз'яснень з питань визначення/приналежності «гуртожитку» до «житлового будинку» звернутися до органів місцевого самоврядування на адміністративній території якого розташований гуртожиток.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначив, що звертаючись до відповідача за наданням податкової консультації, він не просив змінювати статус будинку, а просив надати роз'яснення податкового законодавства, виходячи з того статусу, який фактично мається, тобто гуртожиток, надавши при цьому додатково документи, яких не вистачало податковому органу для обгрунтованої відповіді.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

20 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача в порядку ст. 52 ПК України з заявою про надання індивідуальної податкової консультації стосовно того, чи підпадає належний йому на праві приватної власності житловий будинок, зареєстрований в якості гуртожитку, під поняття "житлового будинку ", яке застосовується у п.172.1 ст.172 ПК України, і, відповідно, чи підлягає оподаткуванню дохід, отриманий від його продажу.

За результатами розгляду вказаного звернення, з урахуванням положень п. 52.1 ст. 52 ПК України, 25.04.2018 за № 1857/ІПК/Я/20-40-13-11-11 позивачу надана індивідуальна податкова консультація, у якій зазначено, що гуртожиток має загальну площу 886,20 м2, при цьому житлова площа в жодному з наданих документів відсутня, внаслідок чого та відповідно до норм ПК України та з урахуванням наданих документів, визначити належність гуртожитку до житлового будинку не видається можливим, а отже дохід від продажу такого об'єкта нерухомості, підлягає оподаткуванню згідно п. 172.2 ст. 172 ПК України. Окрім того, відповідачем зазначено, що питання визначення приналежності гуртожитку до житлового будинку віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, на адміністративній території якого розташований гуртожиток.

15 травня 5018 року позивач повторно звернувся із заявою про надання індивідуальної податкової консультації з питання застосування п. 172.1 ст. 172 ПК України при продажу "гуртожитку", зауваживши, що надає витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому додатково зазначено, що належний йому на праві власності "Гуртожиток" літ. "А - 2" має житлову площу 496,8 м2, про що не було вказано у попередньому зверненні, також додатково надані технічний паспорт на вказане приміщення та інші документи.

Листом від 25.05.2018 за № 6547/Я/20-40-13-11-12 відповідач з посиланням на положення Закону України «Про звернення громадян» повідомив, що повторні звернення не розглядаються; питання застосування п. 172.1 ст. 172 ПК України розкриті у індивідуальній податковій консультації, яка внесена до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій з присвоєнням № 1857/ІПК/Я/20-40-13-11-11 від 25.04.2018, станом на теперішній час, зміни до ст.172 ПК України не вносилися, таким чином, умови та порядок оподаткування, який викладено у вищевказаній індивідуальній податковій консультації не змінюються.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.

Згідно з пп. 14.1.172 п.14.1 ст.14 ПК України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пп.14.172-1 п.14.1 ст.14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз'яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Порядок звернення платників податків за податковими консультаціями, а також розгляду таких звернень контролюючими органами та надання відповідей на них унормовано ст.ст.52 і 53 ПУ України.

За зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Звернення платників податків на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі повинно містити:

- найменування для юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові для фізичної особи, податкову адресу, а також номер засобу зв'язку та адресу електронної пошти, якщо такі наявні;

- код згідно з ЄДРПОУ (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті);

- зазначення, в чому полягає практична необхідність отримання податкової консультації;

- підпис платника податків;

- дату підписання звернення.

На звернення платника податків, що не відповідає вимогам, зазначеним у цьому пункті, податкова консультація не надається, а надсилається відповідь у порядку та строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян". &?л;…&?к; (п.52.1 ПК України)

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов'язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства. (п.52.3 ПК України)

Відповідно до п. 1.5.1 Порядку організації роботи органів доходів і зборів із надання індивідуальних податкових консультацій, затвердженого наказом Державна фіскальна служба України від 25.04.2017 № 293 податкова консультація не надається, а надсилається відповідь у порядку та строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян" у випадках коли звернення не відповідає вимогам, зазначеним у п. 52.1 ст. 52 ПК України та коли звернення підпадає під вимоги Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про публічну інформацію", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", інших законів, які визначають інший порядок направлення звернень, скарг, запитів тощо.

З аналізу вищезазначених норм права слідує, що у випадках, коли звернення платника податків відповідає зазначеним у п. 52.1 ст. 52 ПК України вимогам, контролюючі органи зобов'язані надати безоплатно індивідуальну податкову консультацію з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на останні.

Дослідивши звернення позивача від 15.05.2018, колегія суддів зазначає, що останнє відповідає вимогам ст.52 ПК України, що виключає підстави віднесення його до категорії звернень, які підлягають розгляду в порядку, визначеному Законами України «Про звернення громадян» та «Про публічну інформацію».

Крім того, до вказаного вище звернення позивачем долучені додаткові документи, які не були досліджені контролюючим органом при розгляді звернення позивача від 20.03.2018, в т.ч.: технічний паспорт на квартирний житловий будинок (гуртожиток), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123608553 від 11.05.2018.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що заява від 15.05.2018 містить додаткову інформацію та матеріали з посиланням на фактичні обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подана у встановленому законі порядку та формі заява від 15.05.2018 потребує надання роз'яснень з їх урахуванням в порядку ст.52 ПК України, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про необхідність звернення позивача до органів місцевого самоврядування з приводу визначення/приналежності гуртожитку до житлового будинку колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки підставою звернення позивача із заявою від 15.05.2018 про надання індивідуальної податкової консультації було роз'яснення положень ст. 172.1 ПК України щодо застосування в зазначеній нормі Закону поняття «житлового будинку», а саме, чи підпадає під дане поняття належний позивачу на праві приватної власності гуртожиток за адресою: Харківська обл., м. Дергачі, вул. Центральна 18, та чи підлягає оподаткуванню дохід, отриманий від його продажу, що, відповідно до ст. 52 ПК України є компетенцією контролюючого органу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем вже було надано індивідуальну податкову консультацію по суті звернення позивача 25.04.2018 за № 1857/ІПК/Я/20-40-13-11-11, а зміни, що містяться у наданих позивачем документах не мають підстав для надання інших висновків, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Як слідує з індивідуальної податкової консультації від 25.04.2018 за № 1857/ІПК/Я/20-40-13-11-11, контролюючий орган дійшов висновку про те, що дохід, отриманий від продажу такого об'єкта нерухомості, підлягає оподаткуванню згідно п. 172.2 ст. 172 ПК України, оскільки відповідно до норм ПК України та з урахуванням наданих документів, визначити належність гуртожитку до житлового будинку не видається можливим. При цьому, підставою для таких висновків контролюючого органу була відсутність документу про житлову площу гуртожитку літ. «А-2».

Враховуючи висновки відповідача, висловлені в ІПК від 25.04.2018 за № 1857/ІПК/Я/20-40-13-11-11, а також надання позивачем додаткових документів, в яких зазначена житлова площа гуртожитку (технічний паспорт на квартирний житловий будинок (гуртожиток) та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123608553 від 11.05.2018), контролюючий орган мав підстави надати роз'яснення з їх урахуванням в порядку ст.52 ПК України.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини ( рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Северянін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені апелянтом аргументи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року по справі № 820/4333/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 12.11.2018