Справа № 280/4162/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 листопада 2018 року Справа № 280/4162/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69104, АДРЕСА_1)

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69000, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б)

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку позивачу з урахуванням 5% внаслідок отриманого захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобовязати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення;

Крім того, просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобовязання відповідача подати в 30-денний термін , з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення на підставі ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був звільнений із служби в поліції через хворобу та являється пенсіонером МВС. Перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує щомісячну пенсію за вислугу років в порядку та на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При виході на пенсію позивачу нараховано 50 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. Стверджує, що з 01.01.2016 у нього виникло законне право на включення до розрахунку пенсії 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходження служби в міліції, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Проте, відповідач безпідставно відмовляє у включенні вказаного відсотку до грошового забезпечення посилаючись на те, що позивач звільнений через хворобу у запас, а не у відставку, а тому правових підстав для збільшення основного розміру пенсії на 5 % не має.

Ухвалою судді від 08.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні на 06.11.2018. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідача 25.10.2018 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначає, що пенсія позивачу призначена та виплачується у розмірі, встановленому чинним законодавством і підстави для її перерахунку відсутні.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, якому призначена пенсія за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ" та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Згідно свідоцтва про хворобу № 1265 від 24.06.2009, виданого військо - лікарською комісією за розпорядженням УКЗ ГУМВС України в Запорізькій області (форма свідоцтва затверджена Наказом МВС України № 85 від 06.02.2001) позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Відповідно до витягу з наказу ГУМВС України в Запорізькій області від 07.07.2009 № 187 позивача на підставі рапорту від 25.06.2009 звільнено з органів внутрішніх справ з 07.07.2009 за п. «б» ст. 64 Положення № 114 у запас (через хворобу) з вислугою років у пільговому обчисленні 20 рік 01 місяць 19 дні.

14 серпня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії з 1 січня 2016 року з врахуванням «додаткових 5 % до пенсії пенсіонерам по хворобі» (вх. № 1828/Т-9).

31 серпня 2018 року відповідач листом № 1828/Т-9 відмовив у перерахунку пенсії відповідно до п «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 % відповідних сум грошового забезпечення у зв'язку тим, що позивач звільнений по статті 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас, а не у відставку.

До того ж, у вказаному листі зазначено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» позивачу було проведено перерахунок пенсії з 1 січня 2016 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної, зокрема, у його рішеннях від 6 липня 1999 року № 8 рп-99 у справі щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8рп/2005 у справі № 1-21/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання суддів, працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

02 липня 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, який згідно п.1 його розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування. Закон України «Про Національну поліцію» був опублікований 06.08.2015 року в газеті «Голос України» (№141-142), тому датою набрання ним чинності та одночасно датою втрати чинності Законом України «Про міліцію» є 07 листопада 2015 року.

Згідно пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( в редакції, що діє на час спірних правовідносин), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоровя, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема: 1) у звязку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у звязку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Як свідчить аналіз норм чинного законодавства, право на призначення пенсії у розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення має особа, яка звільнена за станом здоровя відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

У той же час, відмовляючи у перерахунку пенсії, відповідач зазначив, що оскільки позивач звільнений через хворобу у запас Збройних сил України, а не звільнений у відставку за станом здоровя, він не має права на вказану доплату.

Проте, суд не погоджується з вказаною позицією пенсійного органу, оскільки Законом чітко передбачені підстави звільнення поліцейських і такого визначення як звільнення у відставку за станом здоровя Закон не містить.

Суд звертає увагу, що Законом передбачено звільнення через хворобу, тому позиція відповідача щодо незастосування вказаної норми до позивача є хибним тлумаченням норм чинного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу, що після набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» підзаконних нормативно-правових актів, які б регулювали порядок проходження служби в Національній поліції України, порядок проведення лікарської та військово-лікарської експертиз, повноваження відповідних комісій, вимоги до прийнятих ними документів, прийнято не було.

Між тим, до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», діяв Закон України «Про міліцію», яким були врегульовані правовідносини щодо пенсійного забезпечення працівників міліції, які за своїм змістом є аналогічними тим, що викладені в Законі України «Про Національну поліцію».

Окрім цього, питання звільнення зі служби в органах внутрішніх справ були врегульовані також Положенням про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі - Положення № 85) та Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України (далі - Порядок № 85), затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 № 85.

Підпунктом 1.63.5. пункту 1.63. Порядку № 85 встановлено, що за результатами медичного огляду ВЛК виносять постанови щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ, зокрема, з формулюванням: «Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».

Відповідно до підпункту 1.117. 1 пункту 1.117 Порядку № 85 свідоцтво про хворобу у мирний час складається на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

Таким чином, на думку суду, юридично визначальним у даних правовідносинах є також факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність позивача до проходження служби, що було установлено у прямо передбачений спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту - Порядку № 85, та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу № 1265 від 24.06.2009, хоча формулювання «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час» і містить розбіжність із формулюванням, викладеним у п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» - «непридатність до служби в поліції». Однак, наявність такої розбіжності жодним чином не спростовує самого факту непридатності позивача до подальшої служби через хворобу.

Дана правова позиція викладена в постановах Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 у справі № 344/14916/17 та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 № 209/2498/17.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу з урахуванням 5 %, внаслідок отриманого захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо дати, з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.45 Закону №1058, якою встановлено, що перерахунок пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою 14.08.2018, перерахунок призначеної йому пенсії за віком необхідно здійснити з 01.08.2018.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання відповідача подати до суду у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов'язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем в частині позовних вимог.

Крім того, судом не можуть бути взяті до уваги обґрунтування відзиву відповідача, оскільки вони спростовані наданими позивачем доказами та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем.

З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (69104, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69000, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням 5 %, внаслідок отриманого захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 14 серпня 2018 року за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (69104, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69000, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 08.11.2018.

Суддя О.В. Конишева