Справа № 0240/3042/18-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 листопада 2018 р. Справа № 0240/3042/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Різахан огли

до: Управління Держпраці у Вінницькій області

про: про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 Різахан огли до Управління Держпраці у Вінницькій області, в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області № ВН 1129/205/АВ/П-МГ-ФС від 14 серпня 2018 року.

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області № ВН 1129/205/АВ/П/СВ-ФС від 14 серпня 2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що підставами для винесення вказаних постанов стало порушення вимог ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 117 КЗпП України, а саме: працівникам не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також при розрахунку звільненого працівника виплата належних йому сум при звільненні була виплачена не в повному обсязі. Позивач зазначає, що вказані постанови прийняті на необґрунтованих висновках перевірки, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ухвали суду від 06.09.2018 року про відкриття провадження розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти задоволення адміністративного позову. Окремо зазначає, що звільняючи найманих працівників, роботодавець був зобов'язаний виплатити працівникові всі належні йому суми, у тому числі і компенсацію за дні невикористаної відпустки. При цьому обов'язок щодо обрахування кількості днів та суми коштів належних для компенсації покладено на роботодавця.

Позивачем надано відповідь на відзив, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 23.07.2018 року по 24.07.2018 року посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 Різахан огли в м. Вінниці, вул. Пирогова, 23-Б.

За результатами інспекційного відвідування складено акт № ВН 1229/205/АВ від 24.07.2018 року, в якому зафіксовані порушення законодавства про працю, а саме:

ч. 1 ст. 83 КЗпПУ - при звільненні працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні додаткової щорічної відпустки працівникам, які мають дітей або повно літню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А 1-ї групи. При цьому, відповідні виплати не були здійсненні - наприклад, покоївці ОСОБА_2 (розрахункові при звільненні) 11 липня 2018 року відповідно до визначеної суми виплачено лише заробітну плату за відпрацьований час у червні 2018 року, інших підтверджуючих документів не надано. Відпустку відповідно до розпоряджень за 2018 рік працівниця не брала. Під час інспекційного відвідування було встановлено, що компенсацію за час невикористаної відпустки було нараховано та депоновано 12.07.2018 у зв'язку із самостійним виявленням помилки нарахування ФОП ОСОБА_1Р.о.;

частини 1 та 2 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" - виплата заробітної плати проводиться в різні дні місяця, які чітко нічим не визначені. Про що свідчать копії відомостей на виплату грошей, наприклад: за травень 2018 року виплати відбулися 05.06.18 №ВНЗ-000045; 07.06.18 №ВНЗ-000046; 08.06.18 №ВНЗ-000047; 11.06.18 №ВНЗ-000048; 13.06.18 №ВНЗ-000049; 15.06.18 №ВНЗ-000050; 16.06.18 №ВНЗ-000051; 19.06.18 №ВНЗ-000052: 21.06.18 №ВНЗ-000053 та червень 2018 року: від 09.07.18 №000054 та №000055: від 11.07.18 №000056;

- ч. 3 ст.115 КЗпПУ - оплата праці найманим працівникам ФОП ОСОБА_1 Різахана огли здійснювалась за червень 2018 року 10-ти працівникам один раз на місяць 9-го липня 2018 року;

- ч.4 ст.115 КЗпПУ - заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачу ється пізніше, як за три дні до початку відпустки. Відповідно до розпорядження від 11.06.2018 В-Відп. "Про надання щорічної відпустки" адміністратору Мафуті Т.Ф.А з 15.06.2018 року по 09.07.2018 року відповідно до відомостей на виплату грошей (№ВЗП-000055) виплата кош тів відбулася 09.07.2018р. в сумі 2997,01 грн. в день, коли працівник знаходився у відпустці, також покоївці ОСОБА_3, яка відповідно до розпорядження від 17.05.2018 №6-Відп. перебувала у відпустці з 25.05.2018 по 18.06.2018 виплата відбулася 11.06.2018р. згідно підпису про одержання у відомості на виплату грошей №ВПЗ-00048. Хоча відповідно до операцій по рахунку №1031 "ОСОБА_1 Рзахан Огли" станом на 22.05.2018 року кошти по вихідному залишку становили 14392,70 грн;

- ч.1 ст.116 КЗпПУ - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, не провадиться в день звільнення. Зокрема, пітвердженням є відомості на виплату грошей від 05.06.2018 року № ВЗП-000045, де відповідно до № з/п 3, табельний номер 29 - ОСОБА_4Т виплачено суму 1427,16 грн., про що свідчить підпис про одержання коштів, яку було звільнено за угодою сторін 16.05.18 (розпорядження від 15.05.18 №5 «Про звільнення з роботи»). Водночас, відповідно виписки по рахунку 1031 «ОСОБА_1 Рзахан Огли» станом на 16.05.2018 кошти по вихідному залишку становили 53670,16 грн. Крім того, відповідно до відомості на виплату грошей від 11.07.18 №ВЗП-000056, за № з/п 1, табельний №32 ОСОБА_2 виплачено суму 1348,66 грн., про що свідчить підпис про одержання коштів, однак, ОСОБА_2 було звільнено за власним бажанням згідно її заяви від 30.05.18 та розпорядження з 13.06.2018 року №9 «Про звільнення з роботи».

- ч.1 ст.117 КЗпПУ - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу

належних звільненому працівникові всіх сум в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, працівницям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку не виплачувався. Підтверджуючі документи про їх виплати ФОП ОСОБА_1Р.о. під час інспекційного відвідування не надано.

На підставі вказаних висновків акту перевірки уповноваженими посадовими особами Держпраці у відношенні позивача 14.08.2018 року прийнято постанови про накладення штрафу № ВН 1129/205/АВ/П-МГ-ФС в розмірі 74460 грн. та № ВН 1129/205/АВ/П/СВ-ФС в розмірі 11169 грн. Дані постанови одночасно являються предметом оскарження у даній справі.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

У відповідності до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами пп.1 п. 3 Положення № 96 основними завданнями Держпраці є: реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пп. 6 п. 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення №96).

В силу статті 4 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

У відповідності до статті 38 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-XII (далі - Закон № 2694-XII), державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Згідно ч. 6 ст. 7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Згідно п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 (далі Порядок № 295) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що реалізація державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю входить до основних завдань Держпраці та її територіальних органів.

Матеріали справи свідчать, що за результатами інспекційного відвідування, висновки якого відображені в акті № ВН 1229/205/АВ від 24.07.2018 року зафіксовано порушення позивачем законодавства про працю та прийнято постанову від 14.08.2018 року про накладення штрафу № ВН 1129/205/АВ/П-МГ-ФС в розмірі 74460 грн. за порушення позивачем ч. 1 ст. 117 КЗпП України та ч. 2 ст. 12 Закону України "Про оплату праці", а саме: працівницям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку не виплачувався. Підтверджуючих документів, які б свідчили про виплату коштів належних зазначеним працівницям не надано. Крім того, за результатами інспекційного відвідування уповноваженими посадовими особами Держпраці прийнято постанову № ВН 1129/205/АВ/П/СВ-ФС про накладення на позивача штрафу в розмірі 11169 грн. за порушення ч. 1 ст. 83 КЗпП України, а саме: при звільненні виплата належних працівнику сум була проведена не в повному обсязі

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, чинне трудове законодавство не ставить вимог до форми та змісту угоди між роботодавцем та працівником про розірвання трудових відносин, а тому зміст такої угоди становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, так само як і не визначає істотних умов такої угоди, сторони угоди про розірвання трудових відносин є вільними в її укладенні, визначенні її форми та умов з урахуванням вимог КЗпП України, інших актів трудового законодавства, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем ОСОБА_1Р.о та працівником ОСОБА_2 укладено трудовий договір № 9 від 03.10.2017 року. Згідно п. 16 даний договір розірваний сторонами 13.06.2018 року з ініціативи працівника згідно ст. 38 КЗпП України.

При поданні заяви на звільнення за власним бажанням, ОСОБА_2 була повідомлена про необхідність проведення за її участю звірки розмірів використаної та невикористаної щорічних відпусток за весь час роботи за трудовим договором відповідно до даних обліку робочого часу та попереджена про негативні наслідки ухилення від проведення такої звірки, а також запропоновано визначити дату в межах двотижневого строку після подання заяви про звільнення.

Саме працівницею ОСОБА_2, а не роботодавцем, дата проведення за її участю з роботодавцем звірки розмірів використаної та невикористаної щорічних відпусток за весь час роботи за трудовим договором відповідно до даних обліку робочого часу, роботодавцю не була повідомлена, розрахований роботодавцем строк невикористаної відпустки для наступного вирахування розміру компенсації не погоджений, тобто роботодавець був позбавлений можливості письмово повідомити працівника про нараховані суми, належні працівникові при звільненні перед виплатою зазначених сум, із чого вбачається існування спору між роботодавцем та працівником стосовно загального розміру розрахунків при звільненні.

Відповідно до даних обліку, у встановлений суб'єктом господарювання спосіб, робочого часу, 13.06.2018 року (в день звільнення) працівниця ОСОБА_2 на роботу не виходила, вимога про розрахунок при звільненні була задоволена в повному обсязі в наступний день після звернення - 12.07.2018 року, що підтверджується даними бухгалтерського обліку та власноручною заявою ОСОБА_2 від 12.07.2018 року, і не спростовується змістом відзиву на позов.

Також, між позивачем ОСОБА_1Р.о та працівником ОСОБА_4 укладено трудовий договір № 6 від 27.03.2017 року. Даний договір розірваний за угодою сторін 16.05.2018 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Між роботодавцем та звільненою працівницею ОСОБА_4 встановлені строки проведення за її участю звірки розмірів використаної та невикористаної щорічних відпусток за весь час роботи за трудовим договором, та строк проведення остаточних розрахунків при звільненні, за його участю звірки розмірів використаної та невикористаної щорічних відпусток за весь час роботи за трудовим договором, а тому твердження відповідача про затримку розрахунків при звільненні працівниці ОСОБА_4 та не виплату середнього заробітку за час такої затримки не відповідає фактичному стану справ припинення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1Р.о. та ОСОБА_4

Отже, позивачем дотримано вимоги законодавства про працю під час здійснення розрахунків зі звільненими працівниками. А тому, суд доходить висновку, що постанови від 14.08.2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ВН 1129/205/АВ/П-МГ-ФС, № ВН 1129/205/АВ/П/СВ-ФС є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Різахан огли, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Писарівка, вул. Козацької слави, 29, рнокпп НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Магістрацька, буд. 37, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області № ВН 1129/205/АВ/П-МГ-ФС від 14 серпня 2018 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області № ВН 1129/205/АВ/П/СВ-ФС від 14 серпня 2018 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Різахан огли (АВ 963644, рнокпп НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1449,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Вінницькій області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Вінницький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович