Справа № 826/22969/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 листопада 2018 року № 826/22969/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві Начальника Головного Управління Державної фіскальної служби у м. Києві Демченко Людмили Дмитрівни Виконуючиого обов'язки Начальника Головного Управління Державної фіскальної служби у м. Києві Зеніна Дмитра Олександровича
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

Суд прийняв до уваги таке.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2015 року у справі № 826/22969/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ГУ ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 27.11.2014 по 25.09.2015 в сумі 64 371, 9 грн. Зобов'язано Головне управління ДФС у м. Києві перевести ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в Головне управління ДФС у м. Києві. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 квітня 2017 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 у справі № 826/22969/15 в частині позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів ГУ ДФС України у м. Києві, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При розгляді вказаної справи суд бере до уваги висновки Вищого адміністративного суду Україні, викладені в ухвалі 18.04.2017 року.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.05.2017 справу № 826/22969/15 передано на розгляд судді Арсірію Р.О.

Ухвалою суду від 18.05.2017 року справу прийнято до провадження судді Арсірія Р.О. та призначено судове засідання.

30.08.2017 року позивач подав заяву про зміну позовних вимог (вх. №57768/17 від 30.08.2017), в якій просив суд:

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві невідкладно перевести ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в Головне управління ДФС у м. Києві.

У судовому засіданні 04.09.2017 року суд на підставі частині 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (редакції, яка була чинна на той момент) Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2014 року у справі № 826/10884/14 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 442-о «По особовому складу податкової міліції» від 04 липня 2014 року щодо звільнення 07 липня 2014 року ОСОБА_1 з посади та податкової міліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві з 08 липня 2014 року. Стягнуто з Головного управління Міндоходів у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2014 року по 21 листопада 2014 року включно у розмірі 34 099(тридцять чотири тисячі дев'яносто дев'ять) грн.10 коп. У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Вказана постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.09.2015 року.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2014 року у справі № 826/10884/14 позивачу видано виконавчі листи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2015 року замінено сторону у справі № 826/10884/14 та боржника у виконавчому провадженні №45717898 з Головного управління Міндоходів у м. Києві на Головне управління ДФС у м. Києві.

Вказана ухвала залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 року. У відкритті касаційного провадження за скаргою ГУ Міндоходів у м. Києві на ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження - відмовлено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.05.2015 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З матеріалів справи вбачається, що наказом голови Комісії з реорганізації Головного управління Міндоходів у м. Києві від 15.12.2014 №813-о "По особовому складу податкової міліції" на виконання вказаної вище постанови, скасовано наказ Головного управління Міндоходів у м. Києві від 04.07.2014 № 442-о "По особовому складу". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві з 08.07.2014.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", Кабінет Міністрів України постановив утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1, а саме: Головне управління ДФС у м. Києві.

Кабінет Міністрів України також постановив реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2, зокрема, до Головного управління ДФС у м. Києві приєднати Головне управління Міндоходів у місті Києві, яке реорганізується.

Наказом Державної фіскальної служби України від 18 липня 2014 року № 2 "Про початок діяльності Державної фіскальної служби України" розпочато виконання Державною фіскальною службою (далі - ДФС) покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 "Про Державну фіскальну службу України" функцій і повноважень Міністерства доходів і зборів України, що припиняються.

Пунктами 2 та 4 зазначеного наказу передбачено, що видання документів з питань реалізації функцій та повноважень Міндоходів здійснювати виключно за підписом посадових осіб ДФС у межах повноважень. Міндоходів забезпечити, зокрема: вжиття заходів із недопущення видання організаційно-розпорядчих, документів та реєстрації вихідної кореспонденції за підписом посадових осіб Міндоходів.

При цьому, згідно з п. 14 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, право підписувати документи щодо здійснення повноважень та виконання функцій з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України, зазначеним у пункті 13 цього Порядку, має керівник органу виконавчої влади, що припиняється (у разі його звільнення - заступник такого керівника), а після зазначеного дня - керівник утвореного органу виконавчої влади або органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов'язки органу виконавчої влади, що припиняється. У разі звільнення керівника органу виконавчої влади, що припиняється, та його заступників право підписувати такі документи надається керівникові утвореного органу виконавчої влади або органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов'язки органу виконавчої влади, що припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 25.09.2015 №805-о "По особовому складу" на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 у вказаній вище справі, внесено зміни до п. 2 наказу 15.12.2014 №813-о та поновлено позивача на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві з 08.07.2014.

Вказаний наказ був підписаний Головою комісії з припинення Головного Управління Міндоходів у м.Києві, під час зупиненого виконавчого провадження та за відсутності у Голови комісії з припинення Головного Управління Міндоходів у м.Києві повноважень щодо поновлення співробітників на роботі.

Факт відсутності повноважень у Голови комісії з припинення Головного Управління Міндоходів у м.Києві був встановлений в ухвалі Окружного Адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року у справі №826/10884/14, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015р., ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.05.2015р. та ухвалою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 06 липня 2105 року.

25 вересня 2015 року Начальник Головного управління ДФС у м.Києві Демченко Л.Д. видала наказ №805-о «По особовому складу податкової міліції» про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління ГУ Міндоходів у м.Києві з 08.07.2014 року.

Наказом Державної фіскальної служби України №2 від 18 липня 2014 року «Про початок діяльності Державної фіскальної служби України», ще в липні 2014 року було розпочато виконання Державною фіскальною службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №236 «Про Державну фіскальну службу України» функцій та повноважень Міністерства доходів і зборів України, що припиняється.

Наказом від 20.08.2014 Державної фіскальної служби України №54 було затверджене Положення про Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві, та з 15 жовтня 2014 року було затверджено структуру Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві із зазначенням штатної чисельності структурних підрозділів ГУ ДФС у м.Києві.

Згідно письмової відповіді начальника оперативного управління ГУ ДФС у м.Києві Айдемського Є.В., станом на 15 грудня 2014 року у відділі протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління ГУ Міндоходів у м. Києві працював один працівник -ОСОБА_1, якого призначили 15.12.2014 року згідно наказу №813-о.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з ліквідацією ГУ Міндоходів у м. Києві, ОСОБА_1 31.07.2015 звернувся до начальника ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л.Д. з заявою про призначення в порядку переведення його на рівнозначну посаду в органи ГУ ДФС у м. Києві.

На зазначений лист ОСОБА_1 за підписом першого заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві Скороходом І.В. надано відповідь що його поновлено на посаді в органі ГУ Міндоходів у м. Києві, рапорт про призначення в порядку переведення його на посаду взагалі залишений поза увагою.

Згідно частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці і одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

10.11.2015 Головне управління Міндоходів у м. Києві, , було припинено, копія Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містися в матеріалах справи.

Згідно відповіді начальника відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Шевченківського району Желінського В.М. (вих. №5.19-868 від 22.02.2016), документи для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті реорганізації представником Головного управління Міндоходів у м.Києві були подані 09 листопада 2015 року.

10.11.2015 в.о. начальника ГУ ДФС у м.Києві видав наказ №988-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління ГУ Міндоходів у м.Києві_та податкової міліції в запас за п.64 пп. «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, Головним управлінням Міндоходів у м.Києві, подано документи на припинення Головного управління Міндоходів у м.Києві, залишивши при цьому в штаті незвільненого працівника ОСОБА_1

10.11.2015 року, в день проведення державної реєстрації припинення Головного управління Міндоходів у м. Києві, ГУ ДФС у м. Києві видано наказ №988-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління ГУ Міндоходів у м.Києві та податкової міліції в запас за п.64 пп. «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, залишивши поза увагою та не розглянутий і не вирішний у відповідному встановленому законом поряду рапорт ОСОБА_1 про переведення до органів ГУ ДФС у м. Києві на рівнозначну посаду на якій він працював в ГУ Міндоходів у м. Києві. Рівнозначної посади на якій працював позивач в ГУ Міндоходів в м. Києві або ж інших вакантних посад в ГУ ДФС ОСОБА_1 запропоновано не було.

Суд звертає увагу, що постановою Окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року у справі № 826/26599/15, яка набрала законної сили, скасовано наказ №988-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління ГУ Міндоходів у м. Києві та податкової міліції в запас.

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 21 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, саме Голова комісії з припинення Головного Управління Міндоходів у м.Києві має виключне право звільняти працівників ГУ Міндоходів у м.Києві і забезпечувати своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видавати відповідні накази та підписувати необхідні документи. Однак наказ про звільнення був підписаний посадовою особою ГУ ДФС у м. Києві.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно проігноровано рапорти позивача про його переведення на рівнозначну посаду, не прийнято будь-якого рішення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, при прийнятті рішення судом враховано, що відповідачем не виконано вимоги законодавства в частині процедури, передбаченої для реорганізації державних установ, оскільки не запропоновано рівнозначну посаду, більше того згідно з долученими копіями відповідей на запити позивача та його представника уповноважені здійснювати реорганізацію особи, мали можливість перевести працівника з його згоди на іншу роботу, але порушили його трудові гарантії як працівника.

Згідно стаття 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Верховний Суд України в постановах від 4 березня 2014 року (№21-8а14), від 27 травня 2014 року (№21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (№21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

На час поновлення на посаді ГУ Міндоходів у м. Києві перебувало в стані припинення, що фактично унеможливлює проходження позивачем служби у названому органі та має правовим наслідком переведення позивача до новоствореної установи, проте відповідачами такі дії не вчинено, хоча, як свідчать матеріали справи, відповідні заяви до ГУ ДФС у м. Києві неодноразово подавалися, проте були проігноровані.

Згідно частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці і одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Касаційний адміністративний суд Верховного Суду наголосив на тому, що хоча зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників є правом власника або уповноваженого ним органу, однак це не має бути підставою для зловживання (постанова від 31.01.2018 у справі №824/3229/14-а).

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

При вирішенні справи, суд досліджує ті обставини, які мають значення для розгляду та вирішення справи.

При вирішенні питання щодо можливості втручання у повноваження відповідача з метою вирішення позовних вимог про переведення ОСОБА_1 на посаду рівнозначну тієї, на яку його поновлено судом слід дослідити дії суб'єкта владних повноважень - роботодавця, здійснені як дискреційні повноваження. У той же час ані позов, ані інші надані суду докази не свідчать про єдиний законний шлях при вирішенні рапорту (рапортів) про переведення - видання відповідного кадрового наказу. Натомість Головним управлінням Державної фіскальної служби України у м. Києві рішення по рапортам взагалі не приймалися, про що зазначено вище.

Враховуючи викладене, з метою відновлення порушених прав позивача, суд вбачає наявним підстави для часткового задоволення позовних вимог та зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в Головне управління ДФС у м. Києві.

Кодексом адміністративного судочинства України покладається на суд обов'язок перевірити у кожній справі щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, чи прийняті рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначена норма кореспондується з ч. 2 ст. 19 Конституції України.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень, зокрема, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень вказаному критерію для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

З огляду на викладене, оспорюваний наказ суперечить вимогам чинного законодавства України, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Так, станом на час розгляду справи, право на працю ОСОБА_1, гарантоване Конституцією України, залишається не відновленим. Статтею 8 Загальної декларації прав людини 1948 року, статтею 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Частиною 1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1, 2 ст.79 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 9 Рішення Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року (справа №1-12/2003) передбачено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (м. Київ, вул.. Шолуденка, 33/19, ) вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в Головне управління ДФС у м. Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій