Справа № 812/1702/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2018 року

Київ

справа №812/1702/16

адміністративне провадження №К/9901/1868/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуОфісу великих платників податків ДФС (далі -ДФС)
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 (суддя - Борзниця С.В.)
та ухвалуДонецького апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 (колегія суддів: І.В. Сіваченко, О.О. Шишов, О.С. Чебанов)
у справі №812/1702/16
за позовомДержавного підприємства «Луганський експертно-технічний центр Держпраці» (далі - Держане підприємство)
доОфісу великих платників податків ДФС
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом, після уточнення якого просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС України (далі - СДПІ, правонаступник ДФС) від 08.09.2016 №.

В обґрунтування вказаного позову зазначено, що підстав для винесення спірної постанови, якою застосовано штрафну санкцію за порушення строку сплати частини чистого прибутку, згідно статті 126 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не було, оскільки, по-перше: мало місце прострочення подання Розрахунку частини чистого прибутку за 2014 рік, а не прострочення його сплати за І півріччя та ІІ квартал 2014 року; по-друге: у відповідача не було правових підстав проводити камеральну перевірку щодо його господарської діяльності з урахуванням відсутності у нього обсягу доходу в році, що передував року проведення перевірки у сумі більше 20 мільйонів гривень; по-третє: період в яких ним, як то визначає відповідач, не було своєчасно сплачено податкові зобов'язання, в тому числі і чистого прибутку, припав на час, коли щодо нього діяли форс-мажорні обставини (незаконне захоплення збройним угрупуванням адмінбудівлі на Сході, що призвело до повного блокування роботи Держаного підприємства), що підтверджено сертифікатом Торгово-промислової палати.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.08.2017, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення СДПІ від 08 вересня 2016 року № щодо сплати штрафу у розмірі 10 % у сумі 17365 (сімнадцять тисяч триста шістдесят дев'ять) гривень 19 копійок.

Рішення судів мотивовані тим, що у відповідача були відсутні підстави для винесення податкового повідомлення-рішення, оскільки ним не були виконані приписи пп. 78.1.5 п. 78.1. ст. 78 ПК України та не призначена і не проведена документальна позапланова перевірка з питань, зазначених в запереченнях на акт перевірки. При цьому їх об'єктивний розгляд неможливий без проведення вказаної перевірки, оскільки ці питання стосуються безпосередньо господарської діяльності за період, який перевірявся, та повинні бути враховані при остаточних висновках за результатами перевірки позивача.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, у задоволені позову відмовити. Серед наведеного вказується, що невчасна сплата позивачем частини чистого прибутку за 2014 рік відбулась у зв'язку із поданням із запізненням Розрахунку за цей рік, в якому задекларовано від'ємне значення податкових зобов'язань чистого прибутку, тим самим було зменшено таке зобов'язання за І півріччя 2014 року та ІІІ квартал 2014 року. Щодо наявності форс-мажорних обставин, відповідач вказує на відсутність у позивача сертифікату Торгово-промислової палати, який надавав би пільгу про несплату частини чистого прибутку. Натомість наявний сертифікат, діє тільки в частині сплати авансових внесків з податку на прибуток. Камеральна перевірка також проведена в межах ПК України, а тому спірне податкове повідомлення-рішення, винесене за її наслідком не підлягає скасуванню.

У відзиві на касаційну скаргу, який надійшов до Верховного Суду, позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення судів - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи й правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 19.08.2016 СДПІ проведена камеральна перевірка позивача щодо своєчасності сплати до бюджету сум податкових зобов'язань розрахунків частини чистого прибутку за І півріччя 2014 року та 3 квартали 2014 року, про що складено акт №31/28-05-42/21851104.

Відповідно до висновків акта камеральної перевірки встановлено, що позивачем порушені вимоги п.57.1 ст. 57 ПК України в частині несвоєчасної сплати авансових внесків по податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств протягом граничних строків у загальній сумі 173651,84 грн.

На підставі акта прийнято податкове рішення № від 08.09.2016, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов'язання частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій, визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України, та застосовано штрафні санкції у розмірі 10 % у сумі 17365,19 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення було залишено без розгляду, а подані заперечення на акт перевірки залишені без задоволення, що стало підставою для звернення позивачем до суду.

Відповідно до статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За визначенням пункту 14.1.39 пункту 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.56 пункту 14.1 цієї статті).

Перелік загальнодержавних податків та зборів, а також місцевих податків встановлено статтями 9 та 10 ПК України відповідно, та частина чистого прибутку не віднесено у жодній із цих статей.

Абзацом першим частини п'ятою статті 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» №185-V від 21.09.2006 (Закон № 185-V) встановлено, що господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов'язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацами четвертим-сьомим частини 5 цієї статті, господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів.

Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплачують до Державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних капіталах.

Господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків, сплачують дивіденди безпосередньо до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, але не менше 30 відсотків, пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у статутних капіталах господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій.

На суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, нараховується пеня, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати включно.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138 (далі - Порядок № 138, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Порядку №138 визначено, що згідно з цим Порядком частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до Закону України «Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів», державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств «Міжнародний державний центр «Артек» і «Український дитячий центр «Молода гвардія») до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Згідно з пунктом 2 цього Порядку, частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Нормами статті 126 ПК України передбачено застосування штрафу до платника податків за несвоєчасну сплату платником податків грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи нормативні визначення вищевказаних понять (грошове зобов'язання. податкове зобов'язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК. Цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків. Отже, застосування до позивача штрафних санкцій із посиланням на ст. 126 ПК не відповідає змісту вищевказаної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов'язань.

При цьому, покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу. Це, однак, не звільняє позивача від обов'язку, встановленого статтею 11 Закону № 185-V щодо сплати частини чистого прибутку, розрахованого за 2014 рік та визначеного у відповідному Розрахунку.

До аналогічного висновку, дійшов Верховний Суд під час розгляду аналогічної справи, постанова від 01.08.2018 №826/19797/16 (К/9901/35737/18).

Як наслідок суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що у даній справі підставою для скасування спірного податкового повідомлення-рішення є допущення відповідачем процедурного порушення під час проведення камеральної перевірки, тоді як вірною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення у даній справі є наведене Верховним Судом мотивування.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції вбачає законні підстави погодитись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог, проте з інших підстав та мотивів.

Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС задовольнити частково.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині судові рішення залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду