Справа № 826/3513/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 листопада 2018 року № 826/3513/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ» до Офісу великих платників податків ДФС, за участю третьої особи – Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про визнання протиправними дій, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ» (, адреса: 04114, Київ, вул.Автозаводська, 72-А) (далі - позивач) до Офісу великих платників податків ДФС (, адреса: 04119, Київ, вул.Дегтярівська, 11Г) (далі - відповідач), за участю третьої особи – Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (, адреса: 01601, Київ, вул.Терещенківська, 11-А) (далі - третя особа), про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування пені в сумі 125559,39 грн. з податку на додану вартість та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача грошові кошти у розмірі 125559,39 грн., які були зараховані відповідачем з Державного бюджету України на погашення неправомірно нарахованої пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем у період з 09.12.2016 по 20.12.2016 самостійно виправлено помилки, задекларованих показників з податку на додану вартість, шляхом подання уточнюючого розрахунку до податкового органу, водночас зі сплатою суми недоплати та штрафу у розмірі 3%, проте відповідачем безпідставно нараховано пеню за вказаний період.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши на те, що на суму виявленого заниження податкового зобов'язання позивача відповідачем нараховано пеню у відповідності до вимог статті 139 Податкового кодексу України.

Представник третьої особи на адресу суду надіслав письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказав на те, що контролюючим органом в частині надходження до бюджету від стягнення пені з податку на додану вартість є Офіс великих платників податків ДФС, на який покладено обов'язок формування та направлення органу казначейства подання про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів. Відтак, у разі надходження на адресу третьої особи подання Офісу великих платників податків ДФС на підставі пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, позивачу вказані кошти будуть повернуті.

З урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного на час ухвалення відповідного рішення), в судовому засіданні суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем засобами телекомунікаційного зв'язку надіслано відповідачу уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок:

від 12.12.2016 реєстраційний №923875856 за звітний період серпень 2014 року, яким збільшено до сплати суму ПДВ на 7 500,00 грн., самостійно збільшено сплату штрафних санкцій в сумі 225,00 грн. Відповідачем на суму виявленого заниження податкового зобов'язання нараховано пеню в сумі 2 475,16 грн.;

від 12.12.2016 реєстраційний № за звітний період жовтень 2015 року, яким збільшено до сплати суму ПДВ на 8 635 грн., самостійно збільшено сплату штрафних санкцій в сумі 259,00 грн. Відповідачем на суму виявленого заниження податкового зобов'язання нараховано пеню в сумі 2 949,26 грн.;

від 13.12.2016 реєстраційний № за звітний період січень 2015 року, яким збільшено до сплати суму ПДВ на 84 022,00 грн., самостійно збільшено сплату штрафних санкцій в сумі 2 521,00 грн. Відповідачем на суму виявленого заниження податкового зобов'язання нараховано пеню в сумі 35 069,52 грн.;

від 13.12.2016 реєстраційний № за звітний період травень 2015 року, яким збільшено до сплати суму ПДВ на 59 072,00 грн., самостійно збільшено сплату штрафних санкцій в сумі 1 772,00 грн. Відповідачем на суму виявленого заниження податкового зобов'язання нараховано пеню в сумі 30 940,41 грн.;

від 14.12.2016 реєстраційний № за звітний період вересень 2015 року, яким збільшено до сплати суму ПДВ на 57 889,00 грн., самостійно збільшено сплату штрафних санкцій в сумі 1 737,00 грн. Відповідачем на суму виявленого заниження податкового зобов'язання нараховано пеню в сумі 17 168,81 грн.;

від 19.12.2016 реєстраційний № за звітний період жовтень 2015 року, яким збільшено до сплати суму ПДВ на 133 048,00 грн., самостійно збільшено сплату штрафних санкцій в сумі 3 991,00 грн. Відповідачем на суму виявленого заниження податкового зобов'язання нараховано пеню в сумі 36 559,39 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо такого нарахування, та вважаючи неправомірним стягнення в Державний бюджет України суми коштів у розмірі 125559,39 грн., які були зараховані відповідачем на погашення нарахованої пені, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

Як зазначено пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За змістом підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Згідно із приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до приписів пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, вказаними нормами встановлено право платника податку, у разі виявлення помилок у поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Абзац третій пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачає, що платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку..

Тобто, подання уточнюючого розрахунку при самостійному виявлені факту заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів можливо лише при попередній сплаті суми недоплати та штрафу у розмірі 3% від такої суми до подання уточнюючого розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в період 08.12.2016 по 23.12.2016 подано відповідачу уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість та проведено оплату податкових зобов'язань зі штрафними санкціями у період з 09.12.2016 по 20.12.2016, згідно платіжних доручень від 14.12.2016 №38253, від 19.12.2016 №38329, від 09.12.2016 №38165, від 09.12.2016 №38166, від 09.12.2016 №38179, від 09.12.2016 №38178, від 20.12.2016 №38357, від 20.12.2016 №38358.

Згідно копії виписки з інтегрованої картки платника податку на додану вартість, усі платежі, згідно уточнених розрахунків позивача, зараховано до Державного бюджету України.

Відтак, при нарахуванні пені на суму, як вважає відповідач, виявленого заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість, останнім не враховано самостійну сплату позивачем донарахованого податку за 2014-2015 роки та штрафу у розмірі 3%, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розмірі контрагентів (Д5), квитанцій про доставку документів засобами телекомунікаційного зв'язку, платіжними дорученнями.

Крім того, як вбачається з відповіді на адвокатський запит від 28.12.2016 №14310/10/28-10-17-02-24 за позивачем станом на 28.12.2016 податковий борг не рахується.

Відповідно до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно з підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем, граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом.

Пунктом 129.3 статті 129 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини). У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

У відповідності до приписів пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Таким чином, положеннями статті 129 Податкового кодексу України передбачено можливість нарахування пені лише у разі прострочення сплати податкового боргу. Відтак, відсутність податкового боргу та факту його погашення - виключає право податкового органу нараховувати пеню.

З огляду на викладене, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування у період з 12.12.2016 по 19.12.2016 пені з податку на додану вартість у розмірі 125559,39 грн.

При цьому, слід зазначити, що податковий орган у даному спорі є суб'єктом владних повноважень, безпосереднім обов'язком якого є контроль за правомірністю нарахування та сплати податків і зборів платниками податків.

Безумовне виконання вимог Податкового кодексу України як платником податків, так і податковим органом та відповідне відображення в оперативному обліку платежів об'єктивних та достовірних відомостей щодо стану розрахунку із бюджетом, які мали б бути відображені у 2016 році, є вирішальними, на думку суду, оскільки незабезпечення такого безумовного виконання норм Кодексу призвело до незабезпечення балансу прав та обов'язків учасників податкових правовідносин, допущені й невиправлені помилки обліку податку призвели до неправильного подальшого відображення стану розрахунків із бюджетом та виникнення цього судового спору.

При цьому суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10), перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини. Такий баланс не досягнутий, якщо особа чи особи у справі мали нести індивідуальні або додаткові обов'язки (див., серед багатьох інших органів влади, «Колишній король Греції та інші проти Греції» [GC], заяви №25701/94, §§79 і 82, ЄСПЛ 2000-XII).

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, передчасними є вимоги позивача про стягнення на його користь з Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 125559,39 грн., які були зараховані відповідачем на погашення неправомірно нарахованої пені, оскільки вказані кошти були сплачені на погашення інших платежів, самостійно визначених платником податків та зараховані до Державного бюджету України у відповідності до їх спрямування.

Водночас, приписами частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з’ясування всіх обставин у справі зобов’язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010 року, ЄДРСР № 9341137).

У той же час, відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення, зокрема у інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладені вище висновки суду щодо протиправності дій відповідача з перерахування коштів у розмірі 125559,39 грн. в рахунок погашення нарахованої пені, без з’ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень за результатами їх розгляду, з метою належного захисту прав позивача суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов’язання відповідача внести зміни до картки особового рахунку останнього з податку на додану вартість, шляхом скасування нарахованої за період з 12.12.2016 по 19.12.2016 пені за платежем податок на додану вартість у розмірі 125559,36 грн.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача здійсненні ним судові витрати у розмірі 1741,70 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ» задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС щодо нарахування пені за платежем податок на додану вартість у розмірі 125559,39 грн.

Зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС внести зміни до картки особового рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ» з податку на додану вартість шляхом скасування нарахованої у період з 12.12.2016 по 19.12.2016 пені за платежем податок на додану вартість у розмірі 125559,39 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача грошові кошти у розмірі 125559,39 грн., які були зараховані відповідачем з Державного бюджету України на погашення неправомірно нарахованої пені відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ» (, адреса: 04114, Київ, вул.Автозаводська, 72-А) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1741 (одна тисяча сімсот сорок одна) гривня 70 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС (, адреса: 04119, Київ, вул.Дегтярівська, 11Г).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов