Справа № 2040/6646/18
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 р. № 2040/6646/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кравчені Т.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача та третьої особи - не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області №159 від 03.11.2017 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення винесено всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи до суду не прибули, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 06.08.2018 позивача ОСОБА_2 Головним управлінням Державної міграційної служби в Харківській області було повідомлено Листом №3-1842/6/6301-18/6301.8.1/16838-18 від 06.08.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та надано копію Рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, №159 від 03.11.2017 та копію Висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянину СРВ ОСОБА_2 від 03.11.2017.

Нормативно-правовими актами, що регулюють правовідносини щодо видачі Посвідки на постійне проживання та скасування дозволу на імміграцію є Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001р. №2491-III та до Постанови Кабінету Міністрів України «Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання» від 28.03.2012 №251 на момент скасування посвідки.

Згідно з ст. 13 Закону №2491-III орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживанням особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-111 спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкуванні йому органи приймають рішення про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

При прийняті рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 відповідач не запросив позивача для надання особистих пояснень, чим порушив його право на захист своїх прав і законних інтересів та оскарження.

Громадянин СРВ ОСОБА_2 отримав дозвіл на імміграцію на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» як батько іммігранта відповідно до рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 05.04.2007 на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка є батьком іммігранта та його неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Кривий Ріг, мав право на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про громадянство» і набув громадянства України (копія Свідоцтва про народження та паспорт громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 додаються до позовної заяви).

Позивач проживає в Україні у м. Харкові однією родиною зі своєю дружиною ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_5, яка має дозвіл на імміграцію та документована посвідкою на постійне проживання та сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянином України за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відмітками в їх документах, що посвідчують особу - посвідках та паспорті гр. України.

ОСОБА_2 є приватним підприємцем, здійснює торгівельну діяльність в ТЦ Барабашова у м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку, в якому зазначено місце здійснення господарської діяльності та види діяльності.

Відповідно до міжнародно-правових розпоряджень, кожен при здійсненні своїх прав і свобод повинен зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом, необхідні для забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших осіб, для охорони державної (національної) безпеки, територіальної цілісності, публічного (громадського) порядку, запобігання злочину, захисту здоров'я чи моральності населення (добрих звичаїв), задоволення справедливих вимог моралі і загального добробуту в демократичному суспільстві і є сумісними з іншими правами, визнаними нормами міжнародного права (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини, п. 3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, п. 2 ст. 10 га п. 2 ст. 11 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також п. 3 ст. 2 11ротоколу №4 до неї).

Загальновизнані принципи і норми міжнародного права і міжнародні договори України є складовою частиною її правової системи.

Відповідно до ст.ст. 9, 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, втручання органу державної влади в сімейне життя позивача є неправомірним.

Отже, прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 є незаконним, оскільки суперечить вищезазначеним нормам закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

У відповідності до наведеного немає жодних правових підстав, за яких громадяну ОСОБА_2 має бути скасовано дозвіл на імміграцію.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, управлінням Державної міграційної служби України в Київській області №159 від 03.11.2017 як зазначено в рішенні прийнято на підставі п. п. 1, 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Проте, відповідач не посилається ні у самому рішенні про скасування дозволу на імміграцію від 03.11.2017, а ні у Висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянину СРВ ОСОБА_2 від 03.11.2017 на «з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи докумешів, що втратили чинність» (п. 1 частини першої статті 12) та на «інші випадки, передбачені законами України» (п. 6 частини першої статті 12) тому, що такі випадки не передбачені жодним законом Україні.

Рішення відповідача позбавляє позивача права на постійне проживання в Україні та порушує його права і законні інтереси, як іноземця, оскільки змушує його виїхати з України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 26, 55 Конституції України та ст.ст. 2, 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VІ іноземці та особи без громадянства мають право на звернення до суду та до інших державних органів влади для захисту їх особистих, майнових та інших прав.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Рішення відповідача позбавляє позивача права на постійне проживання в Україні та порушує його права і законні інтереси, як іноземця, оскільки змушує його виїхати з України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади га органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст. 26, 55 Конституції України та ст.ст. 2, 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VІ іноземці та особи без громадянства мають право на звернення до суду та до інших державних органів влади для захисту їх особистих, майнових та інших прав.

Відповідно ч. 6 ст. 6 КАС України, іноземці, особи без громадянства га іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом. Відповідно до ч. 7 ст. 6 КАС України іноземці, особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до управління Державної міграційної служби України в Київській області (вул. Петропавлівська, буд. 11, м. Київ, 04073, ), третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області №159 від 03.11.2017 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної міграційної служби України в Київській області ().

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя М.М.Панов