Справа № 464/7399/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2018 року

Київ

справа №464/7399/16-а

адміністративне провадження №К/9901/33831/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року (судді Матковська З.М., Бруновська Н.В., Каралюс В.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова (далі - управління ПФУ) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1. звернулася до суду з адміністративним позовом до управління ПФУ про визнання протиправними дій щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної за вислугою років пенсії з 01 червня 2015 року із зобов'язанням відновлення виплат раніше призначеної за вислугу років пенсії з 01 червня 2015 року відповідно до положень статті 501 Закону України «Про прокуратуру», визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до статті 501 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1789-ХІІ) на підставі довідки прокуратури Львівської області від 26 травня 2016 року № 18/993 про заробітну плату з розрахунку 90 % середнього заробітку та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років згідно з поданою довідкою відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ з розрахунку 90 % середнього заробітку з 01 січня 2016 року без обмеження суми пенсійної виплати.

Сихівський районний суд м. Львова постановою від 24 жовтня 2016 року позов задовольнив частково: визнав протиправними дії управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні виплати раніше призначеної за вислугою років пенсії з 01 червня 2015 року; зобов'язав управління ПФУ відновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної за вислугою років пенсії з 01 червня 2015 року відповідно до положень статті 501 Закону № 1789-ХІІ; визнав протиправними дії управління ПФУ щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1. пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог статті 501 Закону № 1789-ХІІ в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, згідно з поданою нею заявою від 30 травня 2016 року; зобов'язав управління ПФУ здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог статті 501 Закону № 1789-ХІІ в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, згідно поданої нею заяви від 30 травня 2016 року, починаючи з 01 січня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 06 квітня 2017 року постанову суду першої інстанції скасував, ухвалив нову - про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для відновлення відповідачем виплати пенсії та проведення її перерахунку. Крім того, цей суд залишив без розгляду позовні вимоги за період з 01 червня 2015 року по 02 квітня 2016 року у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

ОСОБА_1 не погодилася із рішенням апеляційного суду і звернулася із касаційною скаргою про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Зазначає про помилковість та безпідставність відкриття провадження апеляційним судом. Указує на обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмежень її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії. Вважає, що неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови у такому перерахунку. Право на перерахунок пенсії надано з моменту її призначення, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило статті 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії. Зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Управління ПФУ подало заперечення на касаційну скаргу позивачки, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Суди встановили, що ОСОБА_1 працює в прокуратурі Львівської області на посаді начальника управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Львівської області.

З 07 грудня 2010 року позивачка перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, натепер перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м Львова як працюючий пенсіонер, одержувач пенсії за вислугу років в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати відповідно до положень статті 501 Закону № 1789-ХІІ. Стаж вислуги років позивача становить більше 20 років.

З 01 квітня 2015 року відповідач припинив виплату пенсії за вислугу років позивачу.

30 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до управління ПФУ про проведення перерахунку призначеної пенсії на підставі довідки прокуратури Львівської області про заробітну плату від 26 травня 2016 року № 18/993 з розрахунку 90% та 09 червня 2016 року із заявою щодо відновлення виплати пенсії відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Листом від 10 червня 2016 року № С-69 управління ПФУ відмовило у задоволенні заяви про поновлення з 01 червня 2015 року виплати пенсії за вислугою років відповідно до Закону № 1789-ХІІ, мотивуючи тим, що позивачка продовжує працювати в органах прокуратури.

Листом від 31 травня 2016 року № 8934/03-16 управління ПФУ відмовило ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, оскільки скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону № 1789-ХІІ, з 01 червня 2016 року пенсії працівникам прокуратури в порядку передбаченому Законом № 1789-ХІІ не призначаються, а призначені пенсії не перераховуються.

Не погоджуючись з указаними відмовами, позивачка звернувся до суду із цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), яким внесено зміни до статті 47 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ «Про статус народного депутата України», від 10 грудня 2015 року № 889-VII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VII), від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, не виплачуються.

Водночас, у пункті 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1697-VII.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом № 1697-VII, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі №333/6710/15-а.

З цього випливає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині зобов'язання відповідача поновити їй виплату пенсії за віком починаючи з 01 червня 2015 року.

Попри це, відповідно до частин першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року; далі - КАС), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17 рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно зі статтею 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивачку можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивачка вважала, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення його виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивачки з позовом до суду (03 жовтня 2016 року), суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду позовних вимог за період з 01 червня по 02 квітня 2016 року, включно.

Вирішуючи питання про наявність у позивачки права на отримання пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2016 року, суд апеляційної інстанції указав, що Законом України від 24 грудня 2015 року № 911 VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV, відповідно до яких тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами № 889-VII, № 1697-VII, № 2453-VI, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції зробив правильний правовий висновок у спірних відносинах.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ. Зокрема, статтею 501 цього Закону, за якою позивачу призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті).

Частина вісімнадцята статті 501 цього Закону у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 501 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01 січня 2015 року законодавець делегував Уряду.

Урядом відповідний нормативно-правовий акт не прийнято і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), згідно з Прикінцевими положеннями якого визнано такими, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 462, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 501, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів.

Отже, на час прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - постанова № 1013), з прийняттям якої позивач пов'язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час його звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

За частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постанова № 1013, якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01 грудня 2015 року не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

На час звернення позивачки до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Положення Закону № 76-VIII, якими частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII та частину двадцяту статті 86 Закону № 1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України. Понад те, у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 цей Суд вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи наведені положення, з 01 грудня 2015 року - початку застосування постанови № 1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом № 1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 501 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року (справа № 711/6019/16-а), двох від 2 березня 2018 року (справа № 264/1617/17, № 761/21804/17).

Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко