Справа № 804/4707/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року Справа № 804/4707/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОДАЦЬКЕ-АГРО" до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302, № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303, № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/304 від 29.05.2018р., припису №ДН454/249/АВ/П від 08.05.2018р.,-

ВСТАНОВИВ:

23.06.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «КОДАЦЬКЕ-АГРО» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302 від 29.05.2018р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303 від 29.05.2018р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/304.

Також, зі змісту позовної заяви у адміністративній справі №0440/5991/18 вбачається, що ТОВ «КОДАЦЬКЕ-АГРО» звернулося до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень відповідача №ДН454/249/АВ/П від 08.05.2018р.

Ухвалою суду від 07 вересня 2018р. було обєднано справи №804/4707/18 та №0440/5991/18 в одне провадження, присвоєно обєднаним справам єдиний номер №804/4707/18 та наведені справи прийняті до свого провадження суддею Конєвою С.О.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовими особами відповідача було здійснено інспекційне відвідування позивача з питань повноти, своєчасності нарахування, виплати заробітної плати та листків тимчасової непрацездатності за результатами якого був складений акт №ДН454/249/АВ від 27.04.2018р. за висновками акту були встановлені порушення позивачем вимог ч.2 ст.65, ст.95, ст.97, ст.116 КЗпП України, ст.ст.31, 30 Закону України «Про оплату праці» та ч.1 ст.32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». На підставі вищевказаного акту, відповідачем 29.05.2018р. були прийняті оспорювані постанови № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302 про накладення на позивача штрафу за недотримання мінімальних гарантій в оплаті праці відносно 47 працівників Товариства протягом грудня 2017р січня 2018р., що є порушенням вимог ст. 95 КЗпП України - у розмірі 1749810,00 грн.; №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303 про накладення на позивача штрафу за нездійснення остаточного розрахунку з ОСОБА_6 (звільненим 15.02.2018р.) станом на 27.04.2018р., що є порушенням ст.3-1 Закону України «Про оплату праці», ст.116 КЗпП України - у розмірі 11169,00 грн.; № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/304 про накладення штрафу за не забезпечення керівником Товариства бухгалтерського обліку витрат (ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці»), не заповнення у табелі робочого часу колонки відпрацьованих надурочних годин (ч.2 ст.65 КЗпП України), прийняття керівником Товариства в односторонньому порядку рішень з питань оплати праці, що погіршують умови оплати праці, встановлені законодавством (ст.97 КЗпП України), документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах розглядаються пізніше 10 днів з дня їх надходження (порушення вимог а.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про загальнообовякове держане соціальне страхування») - у розмірі 3723 грн. Окрім того, за наслідками наведеної перевірки було прийнято і припис щодо усунення виявлених порушень№ДН454/249/АВ/П від 08.05.2018р. Позивач оспорює вищевказані постанови про накладення штрафів та припис, вважає, що порушення, встановлені в акті та зазначені у постановах і приписі, відсутні, а тому є протиправними з підстав того, що згідно наказу №4 від 30.11.2017р. на підприємстві позивача ведеться поточний облік надурочних робіт шляхом заповнення власної форми «Сумарний облік робочого часу», оскільки спеціальна форма ведення обліку на сьогоднішній день не встановлена, а посилання відповідача у оспорюваній постанові на наказ Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» вважає безпідставним, оскільки наведена відповідачем форма носить рекомендаційний характер. Також, позивач посилається і на те, що ним при виплаті заробітної плати 47 працівникам було дотримано мінімальних гарантій в оплаті праці у грудні 2017р. та у січні 2018р., що підтверджено доданими до позову розрахунковими відомостями, відомостями на виплату готівки та платіжними дорученнями. Позивач вказує і на те, що висновки відповідача про те, що керівником Товариства було прийнято рішення в односторонньому порядку, що погіршують умови оплати праці не відповідають дійсності, такі висновки є неправомірними та необґрунтованими, оскільки такого рішення керівником Товариства не приймалось. З огляду на те, що позивачем не було допущено порушень дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці у грудні 2017р. та січні 2018р., відповідно, відсутні і порушення щодо нездійснення остаточного розрахунку у грудні 2017р. з ОСОБА_6 з яким проведений був повний та остаточний розрахунок. Також позивачем зазначено, що є безпідставними і висновки відповідача про те, що керівником Товариства не забезпечено обліку витрат на оплату праці, оскільки такий облік ведеться позивачем шляхом оформлення таких первинних документів, зокрема, відомостей на виплату готівки, видаткові касові ордери, платіжні доручення, розрахункові відомості, що відповідає вимогам Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Окрім того, позивач зазначає, що висновки відповідача свідчать про його втручання у господарську діяльність в порушення вимог ч.5 ст.19 ГК України, яке заборонене за ст.6 ГК України. Додатково позивач посилається і на те, що відповідачем акт не було вручено позивачеві у день його складання, його копію направлено позивачеві лише в одному примірнику, тоді як передбачено направлення двох примірників, один для підписання та повернення відповідачеві, що є порушенням відповідачем вимог п.26 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, вказані дії інспектора порушили інтереси позивача та позбавили можливості направлення примірника підписаного акту на адресу відповідача. Також у поясненнях від 10.09.2018р. представник позивача посилається і на те, що премія є складовою заробітної плати згідно до вимог ст.2 Закону України «Про оплату праці», а відповідно, враховується для забезпечення мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Так, 47 працівникам була нарахована заробітна плата за окладами, у тому числі і премія, яка була виплачена працівникам разом із заробітною платою згідно відомостей на видачу готівки, що відповідає мінімальним державним гарантіям в оплаті праці (мінімальній погодинній заробітній платі відповідно до Законів про держбюджет).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, у відзиві на позов просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що мінімальна заробітна плата на 2017 рік установлена ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»: у місячному розмірі 3200 грн., у погодинному розмірі 19,34 грн. Проте, згідно з розрахунковою відомістю за грудень 2017р. 47 працівникам підприємства позивача при нарахуванні заробітної плати за грудень 2017р. здійснена доплата до мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (3200 грн.), доплата до мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі при застосуванні погодинної оплати праці, не застосована, у звязку з чим заробітна плата за грудень 2017р. нарахована у розмірі нижчому, ніж державна соціальна гарантія чим порушено вимоги ст.95 КЗпП України та ст.31 Закону України «Про оплату праці». Така ж ситуація відбулася і у січні 2018р., де мінімальна заробітна плата на 2018 рік установлена ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»: у місячному розмірі -3723 грн., у погодинному розмірі 22,41 грн., проте згідно з розрахунковою відомістю за січень 2018р. 47 працівникам, що наведені у оспорюваній постанові, доплата до мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі при застосуванні погодинної оплати праці не застосована, у звязку з чим заробітна плата за січень 2018р. позивачем нарахована у розмірі, нижчому ніж державна соціальна гарантія, чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України та ст.31 Закону України «Про оплату праці». Вказаний факт порушення на думку представників відповідача підтверджується листом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 24.05.2018р. При цьому, відповідач зазначає, що суми нарахованої працівникам премії в грудні 2017р., січні 2018р. не містять відображення в розрахункових відомостях організації за грудень 2017р. та січень 2018р., накази щодо нарахування премії, відомості про виплату премії ні до перевірки, ні при підписанні акту не надавались. До того ж, до інспекційного відвідування надавалися лише відомості на виплату готівки, які перераховані працівникам через установи банків і повністю відповідають сумам, які відображені у розрахункових відомостях за спірний період, а додані до акту та позову відомості про виплату готівки не можуть бути взяті до уваги у звязку із не наданням їх під час інспекційного відвідування та відсутністю сум у розрахункових виплатах. Відповідальність за наведене порушення передбачена ч.2 ст.265 КЗпП України та штраф застосований у розмірі 1749810 грн. виходячи з розрахунку 10*3723*47 працівників. Також під час інспекційного відвідування встановлено, що оскільки в грудні 2017р. заробітна плата ОСОБА_6 за фактично відпрацьований час нарахована у розмірі, нижчому, ніж державна соціальна гарантія, тому остаточний розрахунок з ОСОБА_6 (звільненого 15.02.2018р.) станом на 27.04.2018р. не здійснений в порушення вимог ст.116 КЗпП України за що до позивача на підставі абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України застосований штраф у розмірі 11169 грн., виходячи із розрахунку 3*3723*1 працівника. Також, встановлено, що облік надурочних годин кожного працівника у позивача не ведеться, що свідчить про те, що керівником Товариства не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці, оскільки типова форма табеля №П-5 містить колонку «Відпрацьовано за місяць годин з них надурочно» у Товаристві не заповнюється у порушення вимог ч.2 ст.65 КЗпП України та ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці». Вказані факти свідчать про прийняття керівником Товариства в односторонньому порядку рішень з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, що не відповідає вимогам ч.4 ст.97 КЗпП України. Також встановлено, що документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються пізніше десяти днів з дня їх надходження, що порушує вимоги а.1 ч.1 ст. 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», а саме: ОСОБА_6 надав свій листом тимчасової непрацездатності до Товариства 15.02.2018р., однак розгляд документів для призначення допомоги по тимчасовій втраті працездатності відбувся лише 02.03.2018р. за що передбачена відповідальність за абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 3723 грн., яка була застосована до позивача за оспорюваною постановою. Щодо доводів позивача про те, що управлінням було порушено п.26 Порядку №295, що нібито порушило інтереси позивача, представники відповідача вказують на те, що направлення одного примірника акту інспекційного відвідування від 27.04.2018р. не порушило права та законні інтереси позивача в частині отримання результатів інспекційного відвідування та можливості надіслати до Головного управління зауваження на них, у звязку з чим вважають, що оспорювані постанови та припис є законними та обґрунтованими, складеними на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування.

У ході судового розгляду справи, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОДАЦЬКЕ-АГРО» 06.10.2017р. зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Новотаромське, вул. Господарча, буд. 3, що підтверджується копією виписки з ЄДРПОУ від 03.11.2017р. (а.с.10-11 том 1).

У період з 16.04.2018р. по 27.04.2018р. посадовою особою відповідача на підставі наказу № 282-І від 13.04.2018р. та направлення №87 від 16.04.2018р. було проведено інспекційне відвідування позивача з питань повноти, своєчасності нарахування, виплати заробітної плати та листків тимчасової непрацездатності за результатами якої був складений акт інспекційного відвідування за №ДН454/249/АВ від 27.04.2018р. за висновками якого виявлені наступні порушення, а саме:

- облік надурочних годин кожного працівника у Товаристві не ведеться, що є порушенням вимог ч.2 ст. 65 КЗпП України;

- відносно 47 працівників Товариства із погодинною оплатою (годинними тарифними ставками) за грудень 2017р. та січень 2018р. не здійснено доплати до мінімальної заробітної плати, що призвело до недотримання гарантій мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі у порушення вимог ст.31 Закону України «Про оплату праці» та ст.95 КЗпП України;

- зазначені вище факти свідчать про прийняття керівником Товариства в односторонньому порядку рішень з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, що є порушенням вимог ч.4 ст.97 КЗпП України;

- у грудні 2017р. заробітна плата ОСОБА_6 за фактично відпрацьований час нарахована у розмірі нижчому, ніж державна соціальна гарантія, тому остаточний розрахунок з ОСОБА_6 (звільненим 15.02.2018р.) станом на 27.04.2018р. не здійснений в порушення вимог ст.116 КЗпП України;

- вищезазначене свідчить про те, що керівником Товариства не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці, в порушення вимог ч. 4 ст.30 Закону України «Про оплату праці»;

- документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються пізніше десяти днів з дня їх надходження, а саме: ОСОБА_6 надав свій листом тимчасової непрацездатності зі слів працівників Товариства 15.02.2018р., однак розгляд документів для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності відбувся лише 02.03.2018р. у порушення вимог а.1 ч.1 ст. 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», що підтверджується змістом копії відповідного акту (а.с.87-97 том 1).

На підставі вказаного вище акту інспекційного відвідування, 08.05.2018р. посадовою особою відповідача було прийнято припис про усунення виявлених порушень №ДН 454/249/АВ/П зі змісту якого видно, що позивачеві приписано усунути вище виявлені порушення у строк до 31.05.2018р., що підтверджується копією відповідного припису (а.с.118-119 том 1).

Також, на підставі вищенаведеного акту посадовою особою відповідача 29.05.2018р. були прийняті наступні постанови про застосування до позивача штрафу згідно до вимог ст.265 КЗпП України, а саме:

- №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302 за недотримання мінімальних гарантій в оплаті праці відносно 47 працівників Товариства у грудні 2017р. та у січні 2018р. штраф у розмірі 1749810 грн. (а.с.108-111 том 1);

- №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303 за нездійснення остаточного розрахунку з ОСОБА_6 (звільненим 15.02.2018р.) за грудень 2017р. внаслідок нарахування заробітної плати за фактично відпрацьований час у розмірі, нижчому ніж державна соціальна гарантія штраф у розмірі 11169 грн. ( а.с.112-114 том 1);

- №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/304 за не відображення у табелі робочого часу надурочних годин працівників Товариства; розгляд пізніше десяти днів з дня надходження документів для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, а саме: ОСОБА_6 листок тимчасової непрацездатності був наданий до Товариства 15.02.2018р., однак розгляд вказаних документів відбувся лише 02.03.2018р. за що застосовано штраф у розмірі 3723 грн. (а.с.115-117 том 1).

Позивач оспорює вказані постанови, а також і припис, просить визнати їх протиправними та скасувати посилаючись на відсутність вищевказаних порушень на підприємстві позивача, що підтверджується наданими позивачем відомостями про нарахування і виплату заробітної плати працівникам Товариства за грудень 2017р. та січень 2018р.

Заслухавши представників сторін, які брали участь у судовому розгляді даної справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову в частині визнання протиправними та скасування постанов №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302, №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303 від 29.05.2018р., а також в частині визнання протиправним та скасування п.2, п.3, п.4, п.5 припису №ДН 454/249/АВ/П від 08.05.2018р.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування постанови №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302 від 29.05.2018р. за якою до позивача застосовано штраф у розмірі 1749810 грн. за недотримання мінімальних гарантій в оплаті праці відносно 47 працівників Товариства у грудні 2017р. та у січні 2018р., суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У відповідності до вимог ст.95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

За приписами ч.1 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною та іншими системами оплати праці.

Також і за приписами ст.31 Закону України «Про оплату праці» визначено, що розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про оплату праці» норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями.

Так, згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата установлена: у місячному розмірі 3200 грн., у погодинному розмірі 19,34 грн.

А згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата установлена: у місячному розмірі 3723 грн., у погодинному розмірі 22,41 грн.

При цьому, за нормами ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати належить: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Аналізуючи вказані норми чинного трудового законодавства, можна дійти висновку, що премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій є складовою заробітної плати, мінімальний розмір якої у погодинному розмірі не може бути нижчим ніж 19,34 грн. у грудні 2017р., 22,41 грн. у січні 2018р. та є дотриманням роботодавцями мінімальних державних гарантій.

Так, як вбачається зі змісту акту інспекційного відвідування та оспорюваної постанови, підставою для застосування до позивача штрафу у розмірі 1749810 грн. було нарахування позивачем заробітної плати 47 працівникам (охоронникам, водію транспортного засобу) Товариства, які наведені у оспорюваній постанові, у грудні 2017р. та у січні 2018р., у розмірі, нижчому, ніж державна соціальна гарантія, про що свідчать розрахункові відомості за наведені періоди, які були досліджені посадовою особою відповідача. Також в обґрунтування виявленого порушення посадова особа відповідача послалася на лист Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 24.05.2018р. № 29070/10/04-36-13-01-14, в якому загальна сума нарахованої заробітної плати за грудень 2017р. та січень 2018р. відповідає сумам, зазначеним у розрахункових відомостях за грудень 2017р. (складає 237 575, 52 грн.), за січень 2018р. (складає 694375,87 грн.). Суми нарахованої працівникам премії у грудні 2017р. та січні 2018р. не містять відображення у розрахункових відомостях організації за грудень 2017р. та січень 2018р., накази щодо нарахування премії, відомості на виплату премії ні під час інспекційного відвідування, ні при підписанні акту не надавались (а.с.109-110 том 1).

Разом з тим, наведені вище висновки посадової особи відповідача не відповідають дійсності та спростовуються наданими суду копіями документів, зокрема, не лише копіями розрахункових відомостей про нарахування заробітної плати за грудень 2017р. та січень 2018р., а й копіями наказів №10 від 29.12.2017р., № 34 від 31.01.2018р. про преміювання співробітників охорони ТОВ «Кодацьке-Агро» та додатками 1 до наведених наказів, у тому числі у грудні 2017р. було премійовано і ОСОБА_6 у розмірі 62,11 грн. (а.с.13-14, 17-18 том 1).

Також зі змісту розрахункових відомостей про нарахування премії за грудень 2017р. та січень 2018р. видно, що позивачем було здійснено нарахування та виплату працівникам Товариства, які наведені у оспорюваній постанові, премії згідно копій відомостей про виплату готівки №10, №12, №10-1, №2 від 05.01.2018р. за грудень 2017р., згідно копій відомостей про виплату готівки №17, №14 від 07.02.2018р. та від 08.02.2018р. видаткових касових ордерів, копій платіжних доручень за січень 2018р. (а.с.28-74 том 1).

Окрім того, за наданим розрахунком заробітної плати за грудень 2017р. встановлено, що позивачем, 47 працівникам Товариства, які наведені у оспорюваній постанові, фактично погодинна ставка (всього нараховано/кількість відпрацьованих годин) становить більше 19,34 грн. (мінімальної погодинної ставки згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2017р.»), зокрема, у тому числі і щодо ОСОБА_6 фактично нарахована погодинна ставка з урахуванням премії 21,01 грн. (а.с. 24 том 2).

Також і за наданим розрахунком заробітної плати за січень 2018р. встановлено, що позивачем, 47 працівникам Товариства, які наведені у оспорюваній постанові, фактично погодинна ставка (всього нараховано/кількість відпрацьованих годин) становить більше 22,41 грн. (мінімальної погодинної ставки згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2018р.»), зокрема, фактично нарахована погодинна ставка з урахуванням премії від 22,85 грн. до 27,67 грн. за годину роботи (а.с.25 том 2).

Враховуючи наведене та те, що при проведенні посадовою особою відповідача інспекційного відвідування не було враховано нарахування позивачем за вище дослідженими документами премії своїм працівникам за грудень 2017р. та січень 2018р., яка є складовою заробітної плати, що свідчить про дотримання позивачем мінімальних державний гарантій в оплаті праці, встановлених у погодинному розмірі та нарахованих і виплачених у більших розмірах ніж 19,34 грн. у грудні 2017р. та у більшому розмірі ніж 22,41 грн. у січні 2018р., суд приходить до висновку про відсутність порушень позивачем вимог ст. 95 КЗпП України.

В той же час, судом у даному випадку, не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення, доводи відповідачів про те, що розрахункові відомості за грудень 2017р. та січень 2018р. не містять відображення інформації про нарахування та виплату премії працівникам Товариства, з огляду на те, що наведене не може свідчити про недотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці з урахуванням того, що премія була нарахована працівникам за окремими відомостями (зокрема за окремими розрахунковими відомостями про нарахування премії), що не заборонено чинним законодавством, відповідних доказів відповідачем суду не надано.

При цьому, судом враховується і те, що під час інспекційного відвідування посадовими особами відповідача підлягають дослідженню не лише розрахункові відомості про нарахування заробітної плати, але й накази, які передбачають будь-які виплати, які є складовими заробітної плати відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», чого зроблено посадовою особою відповідача не було.

Окрім того, судом враховується і те, що рішення субєкта владних повноважень повинно бути обґрунтованим та вмотивованим у відповідності до вимог ст.19 Конституції України та ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, проте, зі змісту постанови вбачається, що відповідачем не наведено у постанові у якому розмірі кожному із працівників Товариства нарахована заробітна плата у нижчому розмірі, ніж встановлена державна соціальна гарантія, не наведено відповідного розрахунку, а також не вказано, який розмір нарахований, чи є він меншим від встановленого розміру державної мінімальної гарантії, а яка частина суми не донарахована.

Отже, оспорювана постанова про накладення штрафу на позивача у розмірі 1749810 грн. є невмотивованою та необґрунтованою, що позбавляє суд можливості перевірити співрозмірність виявленого відповідачем порушення із сумою застосованого до позивача штрафу у наведеному розмірі.

Не можуть бути взяті до уваги і посилання представників відповідача як на належний доказ на інформацію щодо заробітної плати ТОВ «Кодацьке-Агро» в грудні 2017р. та січні 2018р., оскільки наведені розрахунки не містять інформації про нараховану позивачем премію, а також не містять інформації у якій саме сумі по кожному працівнику позивачем недотримано мінімальних державних гарантій в оплаті праці, до того ж, у оспорюваній постанові йде мова про 47 працівників Товариства, а надана інформація містить посилання на 33 працівники у грудні 2017р., 31 працівник у січні 2018р., тобто надана інформація містить розбіжності, підписана особою, яка не здійснювала інспекційного відвідування позивача (начальник відділу ОСОБА_7В.), тоді як інспекційне відвідування здійснювала ОСОБА_5, яка була присутня в судовому засіданні, проте відповідного розрахунку навіть на вимогу суду відмовилася надати, що свідчить про те, що у ході проведення інспекційного відвідування та складання оспорюваної постанови відповідний розрахунок не проводився, а тому вказана вище інформація не може бути належним доказом недотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Також, є безпідставними і посилання представників відповідача в якості доказу на лист Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 24.05.2018р., в якому загальна сума заробітної плати відповідає сумам, зазначеним у розрахункових відомостях організації за грудень 2017р. ( складає 237 575,52 грн.), за січень 2018р. (складає 694375,87 грн.), оскільки наведений лист не містить інформації щодо виплати чи не виплати премії у спірний період 47 працівників Товариства, а тому вказаний лист не може бути належним та достовірним доказом недотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці у розумінні ст.ст.73,75 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом критично надається оцінка і доводам представника відповідача ОСОБА_5 стосовно того, що премія позивачем була нарахована та виплачена пізніше, після проведення інспекційного відвідування, з огляду на те, що вказане твердження спростовується наданими копіями документів про проведення нарахування премії працівникам Товариства саме у грудні 2017р. та у січні 2018р. і виплату її 05.01.2018р. (за грудень 2017р.) та 07.02.2018р. та 08.02.2018р. (за січень 2018р.), відповідно, згідно відомостей про виплату готівки, копій платіжних доручень та інших документів (а.с.28-74 том 1).

Також судом не беруться до уваги і доводи представників відповідача стосовно того, що надані суду документи про нарахування премії ні до перевірки, ні під час складання акту не надавались позивачем, оскільки вказані доводи спростовуються копіями зауважень до акту та поясненнями під час розгляду справи, які у додатках містять посилання на надання документів про нарахування премії Товариством від 04.05.2018р. та 05.05.2018р., отримані відповідачем 05.05.2018р. та 08.05.2018р., тобто до прийняття оспорюваного припису і постанови та відповідач мав можливість проаналізувати надані документи та прийняти рішення з їх урахуванням у відповідності до вимог Конституції України.

Таким чином, відповідачем як субєктом владних повноважень, не були враховані вищенаведені обставини та безпідставно не були досліджені документи про нараховані премії позивачем, що призвело до порушення відповідачем прав та інтересів позивача під час нарахування позивачеві штрафу за оспорюваної постановою, у звязку з чим порушене право позивача підлягає відновленню шляхом визнання протиправною та скасування постанови №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302 від 29.05.2018р. про накладення штрафу на позивача у розмірі 1749810 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303 від 29.05.2018р. у розмірі 11169 грн. за нездійснення остаточного розрахунку з ОСОБА_6 (звільненим 15.02.2018р.) за грудень 2017р. внаслідок нарахування заробітної плати за фактично відпрацьований час у розмірі, нижчому ніж державна соціальна гарантія, в порушення ст.116 КЗпП України, суд виходить з наступного.

Оскільки судом у ході судового розгляду справи не встановлено порушень позивачем вимог ст. 95 КЗпП України щодо недотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці за грудень 2017р. за постановою №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302 від 29.05.2018р., суд приходить до висновку, що і відсутні порушення і вимог ст.116 КЗпП України, так як судом встановлено, що з урахуванням нарахованої ОСОБА_6 премії у розмірі 62,11 грн. у грудні 2017р., яка є складовою заробітної плати, позивачем дотримано мінімальної гарантії в оплаті праці та при мінімальному погодинній розмірі в оплаті праці 19,34 грн., йому було фактично нараховано заробітну плату у мінімальному погодинному розмірі, що становить 21,01 грн. згідно розрахунку погодинної заробітної плати за грудень 2017р. (а.с.24).

Отже, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова про накладення штрафу №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303 від 29.05.2018р. у розмірі 11169 грн. прийнята відповідачем з порушенням прав та інтересів позивача, тобто без дотримання вимог Конституції України та законів України, є не обґрунтованою та не вмотивованою, оскільки відповідного розрахунку недотримання відповідних мінімальних державних гарантій не містить, а тому наведена постанова підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Також із врахуванням вищенаведеного аналізу норм чинного законодавства та досліджених судом документів, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання протиправними і скасуванню п.2, п.3, п.4, п.5 припису №ДН 454/249/АВ/П від 08.05.2018р., оскільки судом не встановлено порушень вимог ст. 95 КЗпП України, ст.31 Закону України «Про оплату праці» (п.2 припису), не встановлено порушень ч.4 ст.97 КЗпП України, так як доказів прийняття рішення керівником Товариства в односторонньому порядку, що погіршують умови оплати праці, суду не надано (п.3 припису), не встановлено порушень і ст.116 КЗпП України (п.4 припису), не встановлено і порушень ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» у забезпеченні керівником Товариства бухгалтерського обліку витрат на оплату праці (п.5 припису) відповідачем жодних доказів суду не надано, а навпаки, позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про дотримання у грудні 2017р. та січні 2018р. при нарахуванні та виплаті заробітної плати мінімальних державних гарантій, встановлених КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законами України «Про Державний бюджет на 2017 рік», «Про Державний бюджет на 2018 рік».

Разом з тим, судом не приймаються до уваги посилання позивача на порушення відповідачем п. 26 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та направлення на адресу позивача одного примірника акту, замість двох, оскільки вказані дії відповідача не призвели до порушення прав і обовязків позивача, позивач мав можливість ознайомитися із відповідним актом, надати на нього зауваження, додаткові документи, пояснення та інше, що не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні та відповідні дії по надання зауважень до акту були надані позивачем, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, представниками відповідача у ході судового розгляду справи не було надано жодних доказів та не наведено обґрунтованих підстав, які б свідчили про правомірність, обґрунтованість та законність прийняття відповідачем оспорюваних постанов та п.2, п.3, п.4, п.5 припису з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу норм чинного трудового законодавства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваних постанов №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302, №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303 від 29.05.2018р. та п.2, п.3, п.4, п.5 припису №ДН 454/249/АВ/П від 08.05.2018р. згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при їх прийнятті відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії)

З огляду на викладене, вищевказані постанови та наведені пункти припису прийняті відповідачем з порушенням прав і інтересів позивача, а тому вони підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Між тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/304 від 29.05.2018р. у розмірі 3723 грн. п.1, п.6 оспорюваного припису за не ведення обліку надурочних годин кожного працівника в порушення вимог ч.2 ст.65 КЗпП України та за те, що документи для призначення допомоги по тимчасовій втраті працездатності розглядаються позивачем пізніше 10 днів з дня їх надходження в порушення вимог п.1 ч.1 ст. 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.65 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Табель обліку робочого часу це не тільки форма первинної облікової документації, а й документ, необхідний для обліку використання робочого часу працівників, а також для контролю над дотриманням установленого режиму роботи, розрахунків із працівниками по заробітній платі та отримання інформації про відпрацьований час.

Табель це поіменний список усіх працівників відділу, служби чи іншого структурного підрозділу або установи в цілому з відмітками про використання робочого часу протягом облікового періоду. Ведення табелю є обовязковим і для малих підприємств, який ведеться в електронній та паперовій формі. Форма Табеля (типова форма №П-5) затверджена наказом Держкомстату України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації із статистики праці» від 05.12.2008р. №489. Вона носить рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень.

Рекомендаційний характер полягає в тому, що за необхідності наведена у табелі інформація може бути доповнена іншими показниками, потрібними для обліку робочого часу на підприємстві, водночас, у Табелі повинні відображатися всі позиції, що застосовуються на підприємстві для працівників.

При цьому, форма Табеля містить колонку «Відпрацьовано за місяць годин з них надурочно», проте у Товаристві вказана колонка не заповнюється незважаючи на те, що п.7.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених зборами трудового колективу (протокол від 03.01.2018р. №2) встановлено підсумковий облік використання робочого часу з обліковим періодом 1 рік(а.с.109-120 том 2).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не дотримано порядку ведення обліку надурочних кожного працівника саме у Табелі робочого часу, у формі якого передбачено заповнення колонки «Відпрацьовано за місяць годин з них надурочно», що є порушенням вимог ч.2 ст. 65 КЗпП України.

При цьому, слід зазначити, що з урахуванням рекомендаційного характеру по веденню Табелю вказана колонка - «Відпрацьовано за місяць годин з них надурочно» підлягає обовязковому заповненню підприємством, у якому ведеться облік надурочних годин відпрацьованих працівниками підприємства та ведення додатково сумарного обліку використання робочого часу, на ведення якого посилається представник позивача, не звільняє позивача від необхідності заповнення відповідної колонки у Табелі робочого часу, у разі наявності на підприємстві таких відомостей, окрім того, суд зазначає, що колонки Табелю можуть бути доповнені роботодавцем, але ніяк не можуть бути скорочені, чи не відображені відповідні дані, які містяться у відповідній формі такого Табелю.

В той же час, суд не бере у даній частині до уваги посилання відповідача на порушення позивачем ст. 30 Закону України «Про оплату праці», ст.97 КЗпП України, а саме: не забезпечення керівником Товариства бухгалтерського обліку витрат на оплату праці»; прийняття керівником Товариства в односторонньому порядку рішень з оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, оскільки вказані факти спростовані вище дослідженими судом доказами, які підтверджують виплату заробітної плати позивачем з дотриманням мінімальних державних гарантій у грудні 20917р. та у січні 2018р., незважаючи на те, що у Табелі колонка надурочних годин не заповнена, проте позивачем облік надурочних годин кожного працівника вівся шляхом ведення сумарного обліку використання робочого часу, що підтверджується його копією (а.с.75-83 том 1).

Також судом у ході судового розгляду справи встановлено, що позивачем під час надання ОСОБА_6 листка тимчасової непрацездатності 15.02.2018р. було допущено порушення десятиденного терміну розгляду вказаного листка, яке відбулося 02.03.2018р., що не спростовано позивачем жодними доказами, а також і визнано представником позивача у ході судового розгляду справи, який підтвердив факт порушення позивачем вимог а.1 ч.1 ст. 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

За таких обставин, суд погоджується із висновками відповідача про порушення позивачем вимог ч.2 ст.65 КЗпП України, а.1 ч.1 ст. 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», а відповідно, відсутність і підстав для визнання протиправним, скасування оспорюваної постанови №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/304 від 29.05.2018р., а також і відсутність підстав для визнання протиправним і скасування п.1, п. 6 припису №ДН 454/249/АВ/П від 08.05.2018р.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання протиправною постанови №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/304 від 29.05.2018р. та п.1, п.6 припису №ДН 454/249/АВ/П від 08.05.2018р. слід відмовити.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав за таких обставин для часткового задоволення цього позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача, понесені ним по сплаті судового збору у загальному розмірі 26470,53 грн. згідно платіжних доручень №676 від 20.06.2018р., №677 від 20.06.2018р., №896 від 11.07.2018р. (а.с.4,5,147 том 1) у розмірі 23 827,53 грн., виходячи із розрахунку 26470,53 1762 (відмова у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування постанови №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/304 від 29.05.2018р) - 881 (часткового задоволення позову та відмови у задоволенні позову в частині визнання протиправними та скасування п.1, п.6 припису), тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам за ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОДАЦЬКЕ-АГРО» до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302, № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303, №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/304 від 29.05.2018р., припису №ДН454/249/АВ/П від 08.05.2018р. задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області від 29.05.2018р. :

- №ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/302;

- № ДН454/249/АВ/ІП/МГ-ФС/303.

Визнати протиправними та скасувати п.2, п.3, п.4, п.5 припису Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень №ДН454/249/АВ/П від 08.05.2018р.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Казакова, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОДАЦЬКЕ-АГРО» (52063, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новотаромське, вул. Господарча, буд. 3, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 23827 грн. 53 коп. (двадцять три тисячі вісімсот двадцять сім гривень 53 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 01.11.2018р.

Суддя ОСОБА_1