Справа № 2040/5282/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 листопада 2018 р. № 2040/5282/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання - Денисенко А.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (ордер від 07.06.2018р. серії ХВ №000112),

представника відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 03.09.2018р.), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Агат" (вул. Зміївська, буд. 1б,смт. Безлюдівка,Харківська область, Харківський район, ) до Головного Управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) , Заступника начальника Головного управління Держпраці в Харківській області ОСОБА_3 (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) про визнання протиправною та скасування постанови, скасування припису,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Приватне підприємство "Агат", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного Управління Держпраці у Харківській області від 21.06.2018р. №ХК0454/293/НП/АВ/П/ТД-ФС про накладення на Приватне підприємство "Агат" штрафу у розмірі 111690,00 грн.;

- скасувати припис Головного Управління Держпраці у Харківській області від 11.06.2018р. №ХК0454/293/НП/АВ/П про усунення виявлених порушень - повністю;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Держпраці у Харківській області () на користь Приватного підприємства "Агат" () судовий збір та витрати на правову допомогу у сумі 6700,00 грн.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначає, що вважає оскаржувані постанову та припис незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Зокрема, позивач вказує, що інспекційне відвідування, за наслідками якого було прийнято оскаржувані в даній справі постанови, було проведено з порушенням встановленого порядку: в направленнях на перевірку не зазначено конкретних підстав для проведення інспекційного відвідування, його було здійснено за відсутності предявлення наказу, який став підставою для проведення контрольного заходу, а також копії погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю) або відповідного державного колегіального органу.

Також позивач вказує, що насправді за адресою, за якою було здійснено контрольний захід знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які не мають до позивача жодного відношення; земельна ділянка, на якій здійснює свою підприємницьку діяльність позивач не має точної адреси та її місце розташування визначено як: Харківська область, Харківський район, Безлюдівська селищна рада.

Крім того, позивач не погоджується безпосередньо з обставинами, встановленими під час здійснення контрольного заходу, які було викладено в акті інспекційного відвідування, підкресливши що не має відношення до будівельних робіт, в звязку з проведенням яких було виявлено порушення трудового законодавства, а відтак посадові особи контролюючого органу встановили лише факт перебування якихось осіб (на чужій земельній ділянці) та наведені особи не підтвердили жодних даних щодо наявності постійних трудових відносин з позивачем.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви та наданих суду пояснень.

Відповідач позов не визнав та згідно наданого до суду відзиву пояснив, що інспекційний захід в даній справі було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. №295. Відповідач зазначає, що направлення на проведення інспекційного заходу було вручено позивачу, а за наслідками проведення заходу встановлено порушення законодавства про працю, які відображено в акті від 30.05.2018р. № ХК 0454/293/АВ. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити у повному обсязі.

Провадження у справі відкрито судом 17.07.2018р.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, допитавши свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Фактичні обставини справи, встановлені судом, полягають у наступному.

Інспекторами праці співробітниками Головного управління Держпраці у Харківській області у період з 25.05.2018р. по 30.05.2018р. було здійснено інспекційне відвідування за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Клубнична (Полунична) 187 з метою проведення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву відповідач підтверджує, що фактично контрольний захід у формі інспекційного відвідування проводився за зазначеною адресою. При цьому відповідач виходив з того, що саме за вказаною адресою здійснює свою підприємницьку діяльність позивач, що, за його твердженням, обґрунтовано даними з мережі Інтернет (а.с. 87)

Підставою для проведення інспекційного заходу є наказ від 24.05.2018р. № 01.01-07/532 (а.с. 84), направлення на проведення інспекційного відвідування № 01.01-94/02.03/069 від 24.05.2018р. (а.с. 85). Зазначений вище наказ видано в звязку із зверненням ОСОБА_4 від 24.04.2018р. № С-416 до Головного управління Держпраці в Харківській області (а.с. 81).

При цьому, 30.05.2018р. перевіряючи ми особами було складено акт інспекційного відвідування юридичної особи № ХК0454/293/АВ, згідно якого встановлено порушення вимог законодавства про працю (а.с. 29- 44).

Так, згідно вказаного акту було встановлено порушення ч. 1,3 ст. 24 КЗпП України не укладення трудового договору в письмовій формі.

На підставі розгляду акту інспекційного відвідування відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК0454/293/НП/АВ/П/ТД-ФС від 21.06.2018р. (а.с. 43-44), відповідно до якої до позивача застосовано штраф в розмірі 111690,00 грн. в звязку з порушенням ч. 1,3 ст. 24 КЗпП.

Також 11.06.2018р. головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_5 було винесено Припис про усунення виявлених порушень № ХК 0454/293/НП/АВ/П (а.с. 50), відповідно до якого позивачу приписано усунути виявлені контрольним заходом порушення трудового законодавства щодо не укладення трудових договорів з працівниками, яких було фактично допущено до роботи у строк 10 днів, - до 20.06.2018р.

Встановлюючи підстави, за яких було прийнято оскаржувані в даній справі рішення субєкта владних повноважень, суд встановив, що при виявленні перелічених в акті інспекційного відвідування порушень перевіряючими особами було взято до уваги, що ОСОБА_6, який за твердженням відповідача перебував на території, на якій здійснює свою господарську діяльність позивач та де велися будівельні (ремонтні) роботи, фактично виконував ці роботи, був допущений позивачем до виконання цих робіт без укладення трудового договору.

Встановлюючи вказане порушення відповідач використовував як докази відібрані пояснення ОСОБА_6, згідно яких він працює на користь ОСОБА_7, яка, в свою чергу, обіймає посаду бухгалтера ПП «Агат», заробітну плату станом на 25.05.2018р. він не отримував. Аналізуючи наведені обставини відповідач виходив з того, що ОСОБА_6 фактично виконував відповідні роботи на користь позивача, фактично перебуваючи з останнім в трудових відносинах, проте без їх належного документального оформлення, а також без повідомлення органів Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Правове регулювання спірних відносин полягає в наступному.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №929-р "Питання Державної служби з питань праці" на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №96 (далі - Положення).

Відповідно до п.1 вказаного Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 22.06.2017 року № 75 (далі - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок № 295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Так, серед таких підстав для здійснення позапланових заходів вказана норма, крім іншого, називає звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).

Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Оскільки інспекційний захід в даному випадку було здійснено в звязку із зверненням фізичної особи, та проведений захід не було включено до відповідного плану державного органу, слід вважати даний інспекційний захід позаплановим.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України "Про основні заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, встановлених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-IV "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію промисловості й торгівлі" та Законом України від 08.09.2004 № 1986 ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві".

Згідно з частиною п'ятою статті 2 Закону № 877 такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу, другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Таким чином Закон №877 містить вичерпний перелік норм, дотримання яких зобов'язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення. Серед них відсутня ч. 1 ст. 6 Закону № 877, а відтак відповідач у справі не зобовязаний був враховувати вказану норму при прийнятті рішення та безпосередньо при проведенні інспекційного заходу в даній справі.

Вказана правова позиція висловлена в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17.

Враховуючи наведене суд вважає спростованими доводи позовної заяви про відсутність правових підстав для проведення інспекційного заходу, який було здійснено за заявою фізичної особи щодо порушення її трудових прав, що мали місце на її думку, та порушення при його проведенні.

Щодо доводів позовної заяви про не зазначення конкретної підстави для проведення інспекційного відвідування, суд зауважує, що згідно п.п. 6 п. 13 Порядку № 295 інспекторам праці забороняється розголошувати джерело будь-якої скарги, доведеної до їх відома, на недоліки або порушення і повідомляти об'єкту відвідування або його представнику про те, що відвідування було проведене у зв'язку з отриманням такої скарги.

Також, відповідно до вимог статті 15 Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці в промисловості й торгівлі», яка ратифікована Україною Законом N 1985-IV від 08.09.2004р.слід вважати абсолютно конфіденційним джерело будь-якої скарги, доведеної до відома інспектора праці, на недоліки або порушення правових норм і утримуватися від повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що інспекційне відвідування було проведене у зв'язку з отриманням такої скарги.

Відповідно до п.8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоду інспекційному відвідуванню.

Згідно ст. 12 зазначеної вище Конвенції № 81, яку суд використовує як джерело права, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків.

З урахуванням наведених доводів слід вважати, що законодавча вимога попереднього повідомлення об'єкта відвідування про здійснення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування з питань праці, в тому числі щодо неоформлених трудових відносин, відсутня.

Перевіряючи оскаржувані в даній справі постанову про накладення штрафу та припис відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, суд зазначає, що відповідно до пункту 29 наведеного вище Порядку № 295 заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень в ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що в даній справі було дотримано.

Проте, перевіряючи фактичні обставини, які слугували для висновку про наявність виявленого порушення, суд враховує, що відповідачем в даній справі не наведено доказів, які вказують на те, що інспекційне відвідування було здійснено за місцем здійснення статутної діяльності позивача, а також те, що ОСОБА_6 дійсно перебував у фактичних трудових відносинах з позивачем.

При цьому суд враховує наступне.

Як слідує з наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с. 12) місцем знаходження позивача є Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 1-б. За адресою, де було здійснено інспекційне відвідування (Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Полунична (за даними акту інспекційного відвідування Клубнична), 187, згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 28) встановлено знаходження житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який перебуває у приватній власності ОСОБА_8 (приватна особа).

За поясненнями позивача, земельна ділянка, на які було проведено інспекційне відвідування є суміжною з земельною ділянкою, на якій він здійснює свою статутну діяльність. Ця ділянка не має точної адреси та її місце розташування визначено згідно як: Харківська область, Харківський район, Безлюдівська селищна рада. Дані доводи зібраними у справі доказами не спростовано.

Також судом встановлено, що доходячи висновку про місце здійснення господарської діяльності саме за наведеною вище адресою, відповідач виходив з даних в мережі Інтернет з сайту kh.vgorode.ua, за даними якого по вул. Полуничній, 187 смт. Безлюдівка розташовано «Агат», база відпочинку.

Вказану інформацію не можна вважати належним підтвердженням місця здійснення господарської діяльності позивача, оскільки наведений відповідачем сайт не є офіційним ресурсом, який має відношення до позивача та не вказує, що вказана база відпочинку однаковим найменуванням насправді має відношення до позивача як юридичної особи.

Так само, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказали, що насправді ОСОБА_6 фактично роботу в інтересах підприємства позивача не виконував. Згідно наданих до суду пояснень ОСОБА_6, відібраних адвокатом, від 07.06.2018р. він вказав, що виконував роботи на прохання ОСОБА_7 як приватної особи.

Такі доводи суд вважає належними та зауважує, що той факт, що ОСОБА_7 працює на посаді бухгалтера ПП «Агат» сам по собі не свідчить про те, що виконувана за її особистим замовленням робота виконувалася в інтересах ПП «Агат».

В звязку з наведеним суд враховує, що будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, перевіривши оскаржувані в даній справі рішення відповідача з урахуванням наведеної норми суд зазначає, що відповідачем при їх прийнятті не було встановлено належним чином всі істотні обставини справи, що призвело до неправомірного встановлення порушення трудового законодавства, яке належним чином не підтверджено, та, як наслідок, необґрунтованого накладення штрафних санкцій.

При цьому доводи позовної заяви про порушення процедури накладення штрафу та складання в процесі такого накладення відповідних документів суд відхиляє з підстав, що невчені вище.

Також суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про відшкодування витрат позивача на правову допомогу, враховуючи наявність обгрунтованого розрахунку вказаних витрат.

Керуючись ст.ст. 2,3,6,8, 242, 243, 245, 246, Кодексу адміністративного судочинства України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Агат" до Головного Управління Держпраці у Харківській області; Заступника начальника Головного управління Держпраці в Харківській області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови, скасування припису, - задовольнити.

Скасувати постанову Головного Управління Держпраці у Харківській області від 21.06.2018р. №ХК0454/293/НП/АВ/П/ТД-ФС про накладення на Приватне підприємство "Агат" штрафу у розмірі 111690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев'яносто) грн. 00 коп.

Скасувати припис Головного Управління Держпраці у Харківській області від 11.06.2018р. №ХК0454/293/НП/АВ/П про усунення виявлених порушень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Держпраці у Харківській області () на користь Приватного підприємства "Агат" () судовий збір та витрати на правову допомогу у сумі 6700 (шість тисяч сімсот) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 05 листопада 2018 року.

Суддя Панченко О.В.