Справа № 13/11А
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2018 року

Київ

справа №13/11А

адміністративне провадження №К/9901/24990/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року у складі судді Дем'яновського Г.С., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у складі суддів Макарчика В.Я., Большакової О.О., Глушка І.В., у справі №13/11А, за позовом Товариства з обмеженню відповідальністю «Фірма «Артеміда» до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Управління Державного казначейства України у Львівській області за участю Прокуратури Львівської області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та відшкодування бюджетної заборгованості, -

У С Т А Н О В И В :

13 лютого 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Артеміда» (далі - позивач у справі, платник податків, Товариство) подало до суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Господарського суду Львівської області від 25 травня 2010 року, у якій просило скасувати цю постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви податкового органу про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 28 жовтня 2004 року по справі № 5/2920-19/354 за нововиявленими обставинами відмовити повністю. Стягнути з Управління Державного казначейства у Львівській області на користь Товариства бюджетну заборгованість з податку на додану вартість за червень 2004 року в сумі 2 497 770,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року, вимоги Товариства, що викладені у заяві про перегляд постанови Господарського суду Львівської області від 25 травня 2010 року по справі № 13/11 А за нововиявленими обставинами задоволено повністю, внаслідок чого постанову Господарського суду Львівської області від 25 травня 2010 року по справі № 13/11 А скасовано, прийнято нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20 квітня 2004 року № 361/23/23973113/5701, видане Державною податковою інспекцією м. Трускавець.

Стягнуто з Управління державного казначейства України у Львівській області на користь Товариства бюджетну заборгованість з податку на додану вартість за червень 2004 року в сумі 2 497 770 грн.

04 квітня 2016 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства відмовити повністю.

04 квітня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу №13/11А із Львівського окружного адміністративного суду.

29 червня 2016 року Товариством надані пояснення на касаційну скаргу податкового органу до Вищого адміністративного суду України, в яких позивач просить при здійсненні касаційного перегляду змінити частину четверту резолютивної частини постанови суду першої інстанції від 10 грудня 2014 року, виклавши її в редакції про стягнення бюджетної заборгованості з Державного бюджету України (том 8 арк. справи 40).

26 червня 2016 року справа №13/11А надійшла до Вищого адміністративного суду України.

19 лютого 2018 року справа №13/11А разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/24990/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство, як платник податку на додану вартість 30 липня 2004 року подало до податкового органу (ДПІ у м. Трускавець) Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2004 року, згідно з яким сума податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету у зв'язку з виправленням помилки склала 2497770 гривень.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій здійснили аналіз підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, пунктів 7.7.1, 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та встановили, що податковий кредит, який вказаний Товариством в Уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податком на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2004 року, виник внаслідок того, що позивачем здійснено експорт біологічно-активної добавки «Суперпотентин-флора» на користь нерезидента «Monolux L.L.C.». Факт придбання позивачем зазначеної продукції підтверджується податковою накладною від 31 березня 2003 року №7, виписаною Товариством з обмеженою відповідальністю «Лія-сан» та платіжними дорученнями, що підтверджують факт оплати в повному обсязі позивачем придбаного у цього Товариства товару.

21 січня 2014 року Вищий адміністративний суд України, задовольнив касаційну скаргу Товариства, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року (справа № 2а-8983/11/1370) та Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року (справа № 18011/12/9104) - скасував, прийняв нове рішення яким - у задоволенні позову державної податкової інспекції відмовив повністю, тобто своїм рішенням підтвердив законність, реальність і правомірність господарських правовідносин Товариства та його контрагента (Товариства з обмеженою відповідальністю «Лія-сан») щодо укладення і виконання укладеного між ними договору купівлі-продажу товару від 17 березня 2004 року.

Судами попередніх інстанцій встановлена відповідність поданого позивачем уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок приписам пункту 4.4 розділу 4 та підпункту 4.4.5 цього пункту діючого на час спірних правовідносин Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року № 166 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 липня 1997 року за № 250/2054).

Особливостями, які зумовили уточнення даних декларації є експортна операція, правильність декларування якої встановлена судами попередніх інстанцій шляхом буквального аналізу положень пунктів 8.1, 8.2, 8.4, 8.6 статті 8, пункту 11.5 Закону України "Про податок на додану вартість", та встановленням операції позивачем експорту товару факт якої підтверджується вантажною митною декларацією від 16 червня 2004 року №702000001/4/005758, відповідно до якої товарно-матеріальні цінності (біологічно активна добавка «Суперпотентин-флора») експортована позивачем на користь нерезидента "Monolux LLC".

Аналіз наведених норм та встановлені судами обставини обумовлюють правомірність заявлених позивачем вимог.

Щодо процесуальної історії справи.

14 жовтня 2004 року Товариство звернулося до суду з позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області - правонаступника державної податкової інспекції у м. Трускавець, про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 20 серпня 2004 року №361/23-0/23973113/5701 та зобов'язання відділення Державного казначейства у м. Трускавець здійснити на користь Товариства бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2 497 770 грн.

28 жовтня 2004 року рішенням Господарського суду Львівської області у справі №5/2920-19/354 позов Товариства задоволено та визнано недійсним податкове повідомлення-рішення від 20 серпня 2004 року №361/23-0/23973113/5701.

12 лютого 2007 року державна податкова інспекція у м. Трускавець звернулася до Господарського суду Львівської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 28 жовтня 2004 року у справі №5/2920-19/354.

25 травня 2010 року постановою Господарського суду Львівської області, залишеною без змін 20 грудня 2011 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, задоволені вимоги Державної податкової інспекції у м. Трускавець Львівської області, що викладені в заяві про перегляд судового рішення Господарського суду Львівської області від 28 жовтня 2004 року по справі №5/2920-19/354 за нововиявленими обставинами - задоволено. Скасовано постанову Господарського суду Львівської області від 28 жовтня 2004 року по справі №5/2920-19/354. Прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Артеміда" (м. Трускавець) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Трускавець від 20 серпня 2004 року за №361/23-0/23973113/5701 та відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ за червень 2004 року в сумі 2 497 770 грн. - відмовлено.

В основу нового розгляду суди першої та апеляційної інстанції прийняли позицію податкового органу щодо нікчемності договорів (виконання яких призвело до виникнення зобов'язань щодо відшкодування ПДВ з бюджету України), ухваливши постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року (справа №2а-8983/11/1370) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року (справа № 18011/12/9104), якими підтверджена нікчемність договорів між Товариством (ТОВ "Фірма "Артеміда") та його контрагентом (ТОВ "Лія-Сан").

21 січня 2014 року, Вищий адміністративний суд України, задовольнив касаційну скаргу Товариства, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року (справа № 2а-8983/11/1370) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року (справа № 18011/12/9104) - скасував, прийняв нове рішення яким - у задоволенні позову податкового органу відмовив повністю.

Доводи касаційної скарги податкового органу спрямовані на переоцінку висновків Вищого адміністративного суду України у постанові від 21 січня 2014 року, що знаходиться за межами касаційного перегляду ухвалених у справі судових рішень прийнятих за заявою за ново виявленими обставинами.

Посилання податкового органу на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права є неприйнятним оскільки відповідач просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентом позивача, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд визнає, що у межах спірних відносин при перегляді заяви за нововиявленими обставинами мають місце суто процесуальні питання, а саме скасування судового рішення (судових рішень), яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути, відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час розгляду заяви).

Відтак, розглядаючи заяву суди не порушили та не могли порушити норми матеріального права, оскільки в основі перегляду буди виключно процесуальні підстави перегляду судових рішень. Скасування судових рішень покладених податковим органом в основу первісного перегляду за нововиявленими обставинами, обумовило повторне звернення Товариства після скасування цих рішень.

Щодо неналежного способу захисту.

Звертаючись до суду позивач просив про зобов'язання відділення Державного казначейства у м. Трускавець здійснити на користь Товариства бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2 497 770 грн.

Судами попередніх інстанцій остаточно вирішено спір та стягнуто з Управління державного казначейства України у Львівській області на користь Товариства бюджетну заборгованість.

Вирішуючи спір у такий спосіб вбачається, що суди попередніх інстанцій не мали наміру здійснити бюджетне відшкодування позивачеві за рахунок асигнувань передбачених на фінансування Органа казначейства, як установи.

Суд визнає, що відшкодування має відбутися за рахунок коштів Державного бюджету України. Разом з тим, змінити резолютивну частину судового рішення, як про те просить позивач, на стадії касаційного провадження, за межами доводів касаційної скарги податкового органу, за відсутності касаційної скарги Товариства не вбачається можливим, з огляду на межі касаційного перегляду.

Щодо термінів розгляду справи.

Суд визнає, що справа перебуває на розгляді тривалий час, неодноразово розглядалась та переглядалась судами усіх рівнів, крім основного розгляду, двічі за нововиявленими обставинами судами всіх рівнів.

24 жовтня 2017 року позивач заявою на ім'я судді Вищого адміністративного суду України Приходько І.В., просив про прискорення розгляду справи.

24 жовтня 2018 року позивач повторно звернувся до Верховного Суду щодо прискорення розгляду справи.

Суд зазначає, що касаційний перегляд співпав з надходженням клопотання, внаслідок чого відсутні підстави щодо його окремого розгляду.

Суд зазначає, що відповідачем касаційною скаргою не обґрунтовано, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права внаслідок чого, у цій частині, з точки зору нововиявлених обставин, касаційна скарга є невмотивованою.

Верховний Суд визнає, що суд першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у справі №13/11А - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер