Справа № 1340/3948/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1340/3948/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Карп'як О.О.,

секретар судового засідання Лубоцька Н.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Маркіної Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови ,-

встановив:

31.08.2018 року до Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України Департаменту державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень про:

- визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №53931277 від 03.08.2018 року.

Ухвалою від 03.09.2018 року позовну заяву залишено без руху.

14.09.2018 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позову.

Ухвалою від 17.09.2018 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з викликом сторін (в порядку ст. 287 КАС України). Призначено судове засідання на 25.09.2018 року о 10:30 год. Витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №53931277, які необхідно надати суду протягом п'яти днів з дня вручення такої ухвали. Запропоновано відповідачу подати відзив до 21.09.2018 року. Повідомлення сторін про зміст винесеної ухвали та дату, час і місце розгляду справи здійснено в порядку ст. 268 КАС України.

Ухвалою від 25.09.2018 року відкладено розгляд справи на 02.10.2018 року у зв»язку з неприбуттям сторін та відсутністю копій матеріалів виконавчого провадження, що суд витребував у відповідача ухвалою від 17.09.2018 року.

Ухвалою від 02.10.2018 року відкладено розгляд справи на 11.10.2018 року у зв'язку з неявкою відповідача, який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та для повторного витребування копій матеріалів виконавчого провадження.

Ухвалою від 11.10.2018 року відкладено розгляд справи на 16.10.2018 року для надання можливості підготувати представнику позивача клопотання про заміну сторони у справі з наведенням правого обґрунтування та витребування копій матеріалів виконавчого провадження.

Ухвалою від 16.10.2018 року задоволено клопотання представника позивача, замінено відповідача на належного - Міністерство юстиції України, розгляд справи розпочато спочатку, витребувано у належного відповідача копії матерів виконавчого провадження. У зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 26.10.2018 року, розгляд справи розпочато спочатку.

23.10.2018 року за вх. №33574 на адресу суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №53931277.

26.10.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 26.10.2018 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справу для надання можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження та відзивом, - відкладено розгляд справи на 08.11.2018 року.

07.11.2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

Позиція позивача:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що жодних запитів від відповідача із вимогою надання банківських рахунків не надходило на ім'я його померлого батька, а ні на ім'я позивача. Відповідач був повідомлений про факт смерті його батька та про те, що позивач є єдиним сином та спадкоємцем, як за заповітом такі за законом стягувача у вказаному виконавчому провадженні. Також, відповідачу було надано реквізити банківського рахунку позивача для перерахування сум коштів справедливої сатисфакції, призначеної рішенням ЄСПЛ його батьку. Вказані обставини підтверджуються копіями листів, долучених до позову. Враховуючи положення статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вважає, що вказане виконавче провадження було закінчено протиправно, за відсутності законних підстав, оскільки таке не могло бути виконано за відсутності перерахування спадкоємцю витребуваної ним суми коштів справедливої сатисфакції, призначеної спадкодавцю рішенням ЄСПЛ.

У відповіді на відзив представник позивача вказує на наступне:

- не відповідає дійсності твердження відповідача про неодноразове скерування ним запитів на адресу стягувача щодо надання банківських реквізитів;

- відповідачем не враховано той факт, що до заяви від 30.05.2017 року ним додано довідку ЛКП, яка підтверджує факт постійного проживання померлого стягувача з позивачем, а відтак в силу статей 1218, 1268 ЦК України позивач фактично прийняв спадщину (за законом);

- при покликанні відповідачем на норми ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ним не враховано положення ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою передбачено, що сума відшкодування перераховується на рахунки спадкоємців стягувача - фізичної особи;

- застосування відповідачем ч.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» при зарахуванні таких коштів до ДБУ, вважає протиправним, оскільки ця норма не регулює стягнення спадкоємцем сум відшкодування;

- оскільки копії матеріалів виконавчого провадження, подані відповідачем з порушенням вимог ст.94 КАС України, оскільки відсутнє зазначення про наявність у відповідача або іншої особи оригіналів таких документів, відсутності підпису із зазначенням дати засвідчення відповідних копій, не направлення таких копій позивачу, тому вважає, що суд не може взяти ці копії до уваги.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить позов задовольнити повністю.

Заперечення відповідача:

Заперечення обґрунтовано тим, що в діях відповідача відсутня протиправна бездіяльність, з огляду на те, що надані позивачем документи, зокрема свідоцтво на спадщину від 15.08.2017, не надають йому права на отримання присуджених рішенням Європейського суду з прав людини справа №46417/15 від 16.03.2017 року «ОСОБА_4 проти України» коштів.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши вступне слово сторін, розглянувши подані документи та матеріали, враховуючи пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

16.03.2017 року (заява №46417/15) рішенням Європейського суду з прав людини справа «ОСОБА_4 проти України» постановлено:

«Уряд визнав надмірну тривалість цивільного провадження і відсутність в національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту. Уряд запропонував виплатити заявнику суму, наведену в таблиці у додатку, та закликав Суд вилучити заяву з реєстру справ відповідно до підпункту «с» пункту 1 ст.37 Конвенції. Ця сума буде конвертована в національну валюту держави - відповідача за курсом на день здійснення платежу та виплачена протягом трьох місяців з дати отримання повідомлення про ухвалення Судом рішення. У випадку несплати цієї суми упродовж зазначеного тримісячного строку Уряд зобов'язується сплатити пеню у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, до якої має бути додано три відсоткові пункти, що нараховуватиметься з часу закінчення тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку. Виплата зазначеної суми становитиме остаточне вирішення справи.»

Відповідно до додатку (таблиці) сума, присуджена заявнику ОСОБА_4 в якості відшкодування моральної та матеріальної шкоди і судових та інших витрат у вказаній справі в євро становить 1080.

21.04.2017 року В.о. Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини листом за вих. № 2509/4507-0-30-17/12.0.1-17 повідомлено ОСОБА_4 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини справа «ОСОБА_4 проти України». Додатком до вказаного листа був стислий виклад згаданого рішення та Перелік документів, які необхідні для виконання рішення Європейського суду з прав людини та виплату присуджених ним коштів.

21.04.2017 року В.о. Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини також листом за вих. №2512/12.0.1/48-17 повідомлено Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про вжиття невідкладних заходів для виконання зазначеного рішення Європейського суду. Додатком до вказаного листа був автентичний переклад рішення українською мовою, копія листа Європейського суду про набуття рішенням статусу остаточного, копія повідомлення представника заявника про рішення.

13.05.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжовим Максимом Валерійовичем, за результатами розгляду службової записки в.о. Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Давидчук О.В. від 21.04.2017 року №2512/12.0.1/48-17, відкрито виконавче провадження №53931277 про виконання рішення №46417/15 виданого 16.03.2017 року Європейським судом з прав людини.

15.05.2017 року за вих..№2512/12.0.1/48-17/20.1/260-11 Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України копія вказаної постанови була надіслана Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України, Урядовому уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини та до відома ОСОБА_4

Згідно платіжного доручення від 12.07.2017 року № 1967 на рахунок Міністерства юстиції України було переведено суму в розмірі 31979,83 грн. з призначенням платежу: «#3601170#,#2800#,#грн. екв. 1080 євро на 11.07.2017; Ріш.Єврос.46417/15 від 16.03.17 «ОСОБА_4 проти Укр» ПВП № 53931277».

11.05.2017 року за вх..№М-13186, на адресу відповідача ОСОБА_3 (позивачем, син стягувача) подано заяву про перерахування на його банківський рахунок, що вказаний в довідці банку, що додається, суми компенсації визначену Європейським судом з прав людини ОСОБА_4 в розмірі 1080 євро. До заяви додано: копію рішення ЄСПЛ, копію супровідного листа рішення ЄСПЛ, копію додатку до рішення ЄСПЛ, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3, копію довідки з банку про відкриття рахунку.

У вказаній заяві позивач зазначив, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, а ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 та єдиним спадкоємцем, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 72 років.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.05.2008 року, батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_4.

07.06.2017 року за вх..№М-15780 на адресу відповідача ОСОБА_3 подано заяву про те, що оскільки він є єдиним спадкоємцем його батька ОСОБА_4 та те, що він фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з його батьком та не відмовився від спадщини, просить виплатити йому справедливу сатисфакцію в розмірі 1080 євро, яку присудив у своєму рішенні Європейський суд з прав людини його батькові. До заяви долучено: копію рішення ЄСПЛ, копію супровідного листа рішення ЄСПЛ, копію додатку до рішення ЄСПЛ, стислий виклад рішення ЄСПЛ, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3, копію паспорта ОСОБА_3, копія ідентифікаційного коду ОСОБА_3, копію витягу про реєстрацію у спадковій справі, копію заяви про прийняття спадщини, довідки про місце проживання та реєстрації ОСОБА_4, довідки з банку про відкриття рахунку та картка реквізитів, копія листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

27.06.2017 року за вих..№53931277/20.1-260/23 відповідач скерував на адресу ОСОБА_3 (позивача по справі) листа про те, що згідно поданих ним заяв від 23.04.2017 року та 30.05.2017 року відділ повідомлено, що стягувач помер ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з чим подано заяви про перерахування коштів з світлокопіями документів, серед яких відсутнє свідоцтво про право на спадщину. Тому, запропоновано позивачу надати до відділу належним чином засвідчену копію свідоцтва про право на спадщину, для виплати на його користь коштів, які призначені ОСОБА_4 за рішенням Суду.

29.08.2017 року за вх..№М-21251 позивач подав до Міністерства юстиції України заяву до якої долучив нотаріально посвідчену копію свідоцтва про право на прийняття спадщини від 15.08.2017 року, видане Ярошенко Ж.С., державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, р.н.2.832.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.2017 року видане Ярошенко Ж.С., державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, р.н.2.832., нотаріусом посвідчено на підставі заповіту від 07.05.2012 року р.н. №3-1593, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4, 1945 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий НОМЕР_3; спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: «грошових вкладів з відповідними відсотками та всіма компенсаційними відрахуваннями, що знаходяться у ТВБВ АТ «Ощадбанк» №10013/0292 м. Львова по рахунках НОМЕР_4 (17406,25 грн.), у ТВБВ АТ «Ощадбанк» №10013/0304 м. Львова по рахунках НОМЕР_5 (2439,55 грн.), НОМЕР_6 (1057,35 грн.), НОМЕР_7 (500,87 грн.) та належали спадкодавцю на підставі повідомлення вищевказаного банку від 12.07.2017 року за №38-14/5645.

11.12.2017 року за вх..№М-30669 на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_3 щодо стану виконання рішення Європейського суду з прав людини та причин затримки із перерахування коштів. До заяви долучено копії попередніх звернень до відповідача та докази вручень таких.

10.01.2018 року листом №М-30669/20.1-260/23 відповідач повідомив ОСОБА_3 про те, що листом від 18.08.2017 року надано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видану 15.08.2017 року державним нотаріусом Ярошенко Ж.С.. Відповідно до вказаного свідоцтва спадщина складається з: грошових вкладів з відповідними відсотками та всіма компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться у ТВБВ АТ «Ощадбанк» №10013/0292 м. Львова. Однак, до складу спадщини не входять кошти, нараховані згідно рішення №46417/15, виданого 16.03.2017 року Європейським судом з прав людини. Таким чином, запропоновано надати належним чином завірену копію свідоцтва про право на спадщину, для виплати коштів, які призначені ОСОБА_4 за рішенням Суду.

Відповідно до розпорядження №53931277/23-260 від 23.07.2018 року, грошові кошти в сумі 31979,83 грн., які надійшли 12.07.2017 року (призначені для виплати ОСОБА_4) на рахунок з обліку депозитних сум при виконанні рішення №46417/15, виданого 16.03.2017 року Європейським судом з прав людини, керуючись ст..47 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно перерахувати до загального фонду Державного бюджету.

Відповідно до платіжного доручення від 23.07.2018 року №5735, кошти в сумі 31979,83 грн. перераховані Міністерством юстиції України до загального фонду Державного бюджету України.

03.08.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком Сергієм Володимировичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №53931277 на підставі п.9,14 ч.1 ст.39, ст..40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем більше року не були витребувані належні йому кошти (ст..47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу п.8 ч.1 ст.3 та п. 5 ч. 2 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) в тому числі щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

Відповідно до п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум.

Відповідно до п.9,14 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV (далі - Закон № 3477-IV) встановлено, що під Рішенням у цьому законі мається на увазі: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Відповідно до статей 2 та 3 Закону №3477-IV порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом №606-XIV, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 7 Закону №3477-IV передбачено, що протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

У відповідності до ст. 8 Закону №3477-IV виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України "Про виконавче провадження".

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів.

Як було встановлено вище, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на виконання листа керівника Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 21.04.2017 року за вих. № 2512/12.0.1/48-17 вжито усіх заходів, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зокрема:

- відкрито виконавче провадження 13.05.2017;

- надіслано лист від 15.05.2017 року стягувачеві з необхідністю терміново подати надати до відділу у вигляді заяви стягувача повні банківські реквізити в національній валюті (повне найменування банківської установи, транзитний рахунок банку, особистий рахунок стягувана, код банку, МФО банку, ідентифікаційний код стягувана та копія паспорту);

- у відповідь на заяви позивача від 23.04.2017 року та 30.05.2017 року надіслано лист від 27.06.2017 року з інформацією про те, що до заяв ним не долучено належним чином засвідченої копії свідоцтва про право на спадщину та запропоновано надати до відділу належним чином завірену копію свідоцтва про право на спадщину, для виплати на його користь коштів, які призначені ОСОБА_4 за рішенням Суду;

- у відповідь на заяву позивача від 18.08.2017 року повідомлено позивача про те, що згідно поданої ним копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.2017 року, до складу спадщини не входять кошти, нараховані згідно рішення №46417/15, виданого 16.03.2017 року Європейським судом з прав людини тому повторно запропоновано надати до відділу належним чином завірену копію свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи викладене вище, суд при вирішенні вказаної справи, виходить з наступного.

Відповідно до п. б) ч. 2 ст. 9 Закону №3477-IV сума відшкодування, яка знаходиться на депозитному рахунку державної виконавчої служби, перераховується: на рахунки спадкоємців Стягувача - фізичної особи після подання ними належним чином оформлених документів, які надають їм право на отримання спадщини.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 Цивільного кодексу України).

У той же час, частиною третьою статті 1230 Цивільного кодексу України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Втім, відповідно до пп. 4.9 п. 4 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена (п. 4.10. п .4 розділу 10 Порядку).

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (пп.4.12 п. 4 розділу 10 Порядку).

Згідно пп. 4.14 п. 4 розділу 10 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Отже, аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що у разі прийняття спадщини, спадкодавцю за його заявою видається відповідне свідоцтво, видача якого необмежена в часі, у разі прийняття спадщини.

При цьому, суд звертає увагу, що нормами Цивільного кодексу України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину, за заявою спадкоємця, видається як на рухоме, нерухоме майно, так і на відшкодування моральної шкоди, яку було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

У той же час, з наданого позивачем до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.2017 року, судом встановлено, що до ОСОБА_3 на правах спадкування переходить право на грошові вклади з відповідними відсотками та всіма компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться у ТВБВ АТ «Ощадбанк» №10013/0292 м. Львова та у ТВБВ АТ «Ощадбанк» №10013/0304 м. Львова.

Представник позивача в судовому засіданні вказав, що позивач має право як на спадщину за заповітом, так і на спадщину за законом.

Суд погоджується, що спадкуванням позивачем за заповітом підтверджується наявними в справі доказами, а саме копіями документів: заявою про прийняття спадщини за заповітом, заповітом, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, свідоцтвом про смерть.

Означеними доказами підтверджується, що до ОСОБА_3 на правах спадкування за заповітом переходить право на грошові вклади з відповідними відсотками та всіма компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться у ТВБВ АТ «Ощадбанк» №10013/0292 м. Львова та у ТВБВ АТ «Ощадбанк» №10013/0304 м. Львова. Право позивача на спадкування за заповітом на суми відшкодування що описаним рішенням Європейського суду з прав людини №46417/15 від 16.03.2017 року такими документами не передбачено.

Однак, в силу ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відтак, судом не беруться до уваги твердження позивача про те, що він має право на спадкування суми відшкодування, що описаним рішенням Європейського суду з прав людини №46417/15 від 16.03.2017 року за законом на підставі довідки ЛКП, яка підтверджує факт постійного проживання померлого стягувача з позивачем.

За вказаних обставин, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що вказане вище свідоцтво про право на спадщину не є належним доказом для перерахування коштів, належних ОСОБА_4 згідно рішення №46417/15, виданого 16.03.2017 року Європейським судом з прав людини, як його спадкоємцю, оскільки дане свідоцтво свідчить лише про спадкування грошових вкладів в ТВБВ АТ «Ощадбанк» померлого.

При цьому, позивач, ОСОБА_3, доказів спадкування коштів, присуджених рішенням Європейського суду з прав людини справа «ОСОБА_4 проти України» від 16.03.2017 року, під час розгляду даної справи не подав.

Отже, вказане вище свідчить, що постанова про закінчення виконавчого провадження №53931277 від 03.08.2018 року винесена правомірно, обґрунтовано, а тому підстав для її скасування немає.

За відсутності доказів спадкування позивачем коштів, присуджених рішенням Європейського суду з прав людини справа «ОСОБА_4 проти України» від 16.03.2017 року (відповідного свідоцтва про право на спадщину), відсутності доказів подання копії такого свідоцтва державному виконавцю, підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Стосовно тверджень представника позивача про те, що не відповідає дійсності твердження відповідача про неодноразове скерування ним запитів на адресу стягувача щодо надання банківських реквізитів, суд не приймає до уваги такі, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи копіями листів від 21.04.2017 року (а.с.78), від 15.05.2017 року (а.с.80). Крім того, такі обставини не можуть бути самостійною підставою для скасування рішення, яке оскаржується.

Стосовно тверджень представника позивача про те, що при покликанні відповідачем на норми ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ним не враховано положення ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою передбачено, що сума відшкодування перераховується на рахунки спадкоємців стягувача - фізичної особи, слід зазначити наступне. Стаття 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає перерахування суми відшкодування на рахунки спадкоємців стягувача - фізичної особи. Оскільки позивачем чи іншими особами не подано доказів спадкування таких вкладів , відтак відповідачем правомірно застосовано ст.47 Закону України «про виконавче провадження».

Стосовно тверджень представника позивача про відсутність підстав для взяття до уваги судом доказів - копій матеріалів виконавчого провадження слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.4. ст.9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Так, ухвалою від 17.09.2018 року витребувано у відповідача копії матеріалів виконавчого провадження.

23.10.2018 року на адресу суду надійшли копії матерів виконавчого провадження оформленні шляхом зшивання таких копій та завірення на відповідність оригіналу на звороті останнього аркушу, завірено підписом посадової особи та печаткою.

Як видно з постанови про відкриття виконавчого провадження, інформація по такому виконавчому провадженні міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, з якою можна ознайомитись із застосуванням реєстраційного номеру виконавчого провадження і ідентифікатору доступу, що вказані у такій постанові. Оскільки такі докази наявні у доступі в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, відтак твердження представника позивача про відсутність підстав для їх взяття до уваги судом не беруться до уваги.

Враховуючи зазначене, суд вважає вказані позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 268, 272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна