Справа № 520/14372/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/14372/17

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Луняченко В.О.
П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Джабурія О.В.

суддів: Вербицька Н. В. , Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до

інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2,

Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправними дій інспектора, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 щодо тимчасового затримання шляхом евакуації на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів 10.11.2017 року автомобілю «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1

Також позивач просив стягнути з Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 2106 грн., та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Письмовою заявою від 22.02.2018 року позивачем були змінені позовні вимоги в частині заміни в якості співвідповідача з Управління патрульної поліції м. Одеси на Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, у зв'язку із структурної реорганізації управління патрульної поліції Одеській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2017 року інспектором патрульної поліції було незаконно тимчасово затримано транспортний засіб позивача шляхом його евакуації на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів, тим самим була спричинена матеріальна шкода повязана із виплатою за використання евакуатора та сплати за збереження автомобілю на спеціальному майданчику, а крім того такими діями позивачу була завдана моральна шкода.

Представник Управління патрульної поліції надав письмовий відзив на позов, та у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та недоведеними, та наполягаючи на тому, що після зупинки інспекторами поліції автомобіль позивача знаходився при виїзді з автостоянки (менш ніж десяти метрів) чим перешкоджав вільному руху транспорту, а тому у інспектора були підстави для тимчасового затримання транспортного засобу шляхом його доставки до спеціального майданчика, і крім того відсутні відомості, що особи, яки були присутні під час затримки автомобілю пропонували свої послуги з його перевезення.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'являвся, повідомлявся належним чином, у зв'язку із чим, справа була розглянута за відсутності даного відповідача на підставі вимог ч.3 ст. 205 КАС України.

За клопотанням представника позивача у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4, а також оглянута відеофіксація з місця подій, зроблена даним свідком на мобільний телефон у режимі відео.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 щодо тимчасового затримання шляхом евакуації на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів 10.11.2017 року автомобілю «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1

Стягнуто з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5, ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 2 106 гривень та моральну шкоду у розмірі 1700 гривень, спричинені внаслідок незаконних дій інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2.

Стягнуто з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5, ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн.

Стягнуто з інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн.

На вказане рішення від 22.05.2018 р. Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу.

Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

10 листопада 2017 р., приблизно о 21:30 год., ОСОБА_1, керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_1, по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі здійснив поворот праворуч зі смуги, з якої можливо рухатись лише ліворуч, у звязку з чим біля будинку №94а був зупинений інспекторами патрульної поліції.

Під час розгляду адміністративної справи щодо притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення вимог дорожнього знаку 5.16 «напрямок руху по смугах» за ч. 1 ст. 122 КпАП України було зясовано, що ОСОБА_1 позбавлений права керувати транспортними засобами на підставі постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 03.05.2017 р. строком на десять років. Тобто, керуючи транспортним засобом ОСОБА_1, який був позбавлений такого права, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КпАП України.

Інспектором поліції ОСОБА_2 було на місці зупинки транспортного засобу винесено постанову ЕАА №206394 про притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Крім того, одночасно із винесенням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КпАП України інспектором поліції ОСОБА_2 було здійснено тимчасове затримання транспортного засобу шляхом його доставки за допомогою спеціального автомобілю-евакуатора для зберігання на спеціальному майданчику №8.

Транспортний засіб позивача було затримано на підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу складеного інспектором 10.11.2017 р. о 22:00 год. Як вбачається з цього акту, огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у відповідності до ч. 3 ст. 126 КпАП України.

При цьому, на місці події за телефонним викликом позивача були присутні його знайомі, зокрема свідок ОСОБА_4, які заперечували проти дій поліцейських стосовно затримання транспортного засобу, пропонуючи самостійно перегнати автомобіль на місце його постійної дислокації.

За послуги евакуатора позивачем було сплачено 1530 грн., та за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику 576 грн., про що свідчать квитанції відповідно №151510031 від 13.11.2017 р. та №151510030 від 13.011.2017 р.

Не погоджуючись із діями поліцейських щодо тимчасового затримання транспортного засобу та евакуації його до майданчику тимчасового зберігання, ОСОБА_1 звернувся із даним адміністративним позовом.

ОСОБА_5 ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тимчасове затримання транспортних засобів інспекторами патрульної поліції як захід забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення врегульовано ст. 265-2 КпАП України.

Відповідно до частини першої вищенаведеної статті, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6 і 7 ст. 121, ч. 3, 4, 5 ст. 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), ст.ст. 122-5, 124, 126, ч. ч. 1, 2, 3 і 4 ст. 130, ст.ст.132-1, 206-1 КпАП України, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях для осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля-евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Положеннями частини 1 статті 265-2 КпАП України визначено, що у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують особи з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Тобто, законодавством чітко визначені дві обовязкові підстави, за наявності яких інспектор має право тимчасово затримати транспортний засіб, шляхом доставки його для зберігання на спеціальний майданчик, а саме: наявність в діях водія складу правопорушення, яке входить до переліку ч. 1 ст. 265-2 КпАП України, а також таке розміщення транспортного засобу, яке суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України ( якім врегульовано питання розгляду справ у порядку адміністративного судочинства, у тому числі позови до суб'єкту владних повноважень з питань притягнення до адміністративної відповідальності та рішень суб'єкта владних повноважень) кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною шостою статті сьомої КАС визначено, що разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Правовідносини, якими визначається стягнення матеріальної шкоди, врегульовано у ч.1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України ( далі ЦК), згідно яких особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частинами другою-п'ятою статті 23 ЦК встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК юридична, або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегією суддів встановлено, що в даному випадку керування транспортним засобом ОСОБА_1, який позбавлений права керування транспортними засобами, було достатньою підставою для інспектора вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене ч.3 ст. 126 КпАП України, яке зазначено у переліку правопорушень у ч.1 ст. 265-2 КУпАП.

Разом з тим, ані в акті огляду та затримання транспортного засобу, складеним інспектором, ані у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, не зазначено наявності іншої підстави для тимчасового затримання транспортного засобу шляхом доставляння його до спеціального майданчику наявності суттєвої перешкоди затриманим транспортним засобом для дорожнього руху.

При цьому посилання апелянта щодо розміщення транспортного засобу позивача на поїзній частині не підтверджені належними доказами. На фотографіях, наданих до відзиву та на відеофіксації, наданої свідком, неможливо впевнено встановити факт зупинки транспортного засобу безпосередньо на виїзді із автостоянці.

Крім того, посилання апелянта на зупинку транспортного засобу ближчі ніж десять метрів від виїзду з автостоянки, можуть бути доказами порушення вимог Правил дорожнього руху стосовно зупинки транспортного засобу, а не підтвердженням перешкоди у дорожньому руху.

Колегія суддів також бере до уваги той факт, що на місці зупинки транспортного засобу позивача під час складення протоколів та розгляду справи про адміністративне правопорушення були присутні знайомі особи ОСОБА_1, які мали права керування транспортним засобами та мали змогу самостійно перегнати автомобіль на місце його постійної дислокації. Проте, працівниками патрульної поліції такої можливості з невідомих причин надано не було, а транспортний засіб було доставлено на спеціальний майданчик за допомогою спеціального автомобіля-евакуатора, що спричинило певні грошові витрати з боку позивача.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності під час розгляду адміністративної справи по притягненню до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КпАП України у інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 законних підстав для тимчасового затримання автомобілю «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_1, шляхом його доставки для зберігання на спеціальний майданчик, тому дії інспектора в цій частині є протиправними.

Розглядаючи вимоги про стягнення з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Оскільки судом встановлено протиправність дій інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції по тимчасовому затриманню транспортного засобу шляхом його доставляння, за допомогою спеціального автомобіля-евакуатора, який був викликаний саме інспектором, до спеціального майданчика, то судом першої інстанції вірно визначено, що вартість послуг евакуатора та оплата за зберігання транспортного засобу, підлягає відшкодуванню на користь позивача у повному обсязі.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм, а також враховуючи обставини щодо незаконного тимчасового затримання транспортного засобу інспектором поліції, який знаходиться у трудових(службових) відносинах з Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що саме з Управління підлягає стягненню матеріальна шкода у загальному розмірі 2106 грн., складовими якої є вартість оплаченої послуги евакуатора та послуги з зберігання транспортного засобу, які суд визнає реальними збитками понесеними позивачем.

Крім того, враховуючи факт незаконного тимчасового затримання транспортного засобу і його евакуацію до спеціального майданчика без належних правових підстав, чим безумовно завдана і моральна шкода власнику транспортного засобу, права якого як власника транспортного засобу порушені шляхом тимчасового затримання, та з'ясовуючи обставини порушених прав, дії винної особи, суд вірно визнав розумним і справедливим стягнення з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1700 гривень. Спричинена позивачу моральна шкода в даному випадку полягає в тому, що сімя позивача була протиправно позбавлена засобу пересування, що спричинило певні незручності.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні із вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як вбачається з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами а доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач (апелянт), який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7