Справа № 813/2191/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/870/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Кухтея Р.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2018 року, ухвалене суддею Крутько О.В., м. Львів, у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

29.05.2018 року позивач ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) довідки члена сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної гвардії України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який загинув 05.01.2015 року в Донецькій області м.Артемівськ приймаючи участь в антитерористичній операції; зобов`язати відповідача видати дочці ОСОБА_3 ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними щодо відмови у видачі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) довідки члена сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної гвардії України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який загинув 05.01.2015 року в Донецькій області м. Артемівськ приймаючи участь в антитерористичній операції. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 видати дочці ОСОБА_3 , ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі, яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 , перебував на службі у Військовій частині НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівська області від 28.09.2015 року №04-1892 ОСОБА_2 доньці ОСОБА_3 надано статус члена сім`ї загиблого при виконанні завдань у антитерористичній, а відтак вона має право на пільги згідно статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд першої інстанції посилається на те, що відповідно до ч.13 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули І (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» посвідчення на право І користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали І безвісти під час проходження військової служби (надалі посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом. При цьому, вищенаведеною постановою Кабінету Міністрів України встановлено лише форму та порядок видачі таких посвідчень. Особи, яким видаються зазначені посвідчення, визначені Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 3), а не постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за № 379, яка не може підміняти положення цього Закону.

Крім того, у Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вносилися зміни, зумовлені проведенням в Україні Антитерористичної операції, в той час як у постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за № 379 жодних змін з часу її прийняття не вносилося.

Відтак, позивачу протиправно було відмовлено у видачі посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, Львівський обласний військовий комісаріат оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що ОСОБА_3 був старшим солдатом резерву, а не військовослужбовцем військової служби за контрактом чи за призовом, а тому на членів сім`ї загиблого ОСОБА_3 дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї» не поширюється і як наслідок визнавати дії відповідача протиправними є помилковим висновком суду першої інстанції.

Звертає увагу, що предметом спору в зазначеній справі є визнання незаконними дій комісії Львівського обласного військового комісаріату з видачі посвідчення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року №379. За своєю природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження Львівського обласного військового комісаріату, як уповноваженого органу, щодо видачі посвідчення є дискреційним та виключно його компетенцією.

Крім того, апелянт стверджує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби» встановлено, що дітям військовослужбовців, які загинули (померли чи пропали безвісти під час проходження військової служби, посвідчення видаються після досягнення ними 7-річного віку: дітям, які не досягли цього віку, передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається одному з членів сім`ї військовослужбовця. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 датою її народження є ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим видати їй посвідчення члена сім`ї загиблого не має підстав.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути заяву в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 05.01.2015 року № Ідск відправлено у службове відрядження солдата резерву ОСОБА_3 , командира гранатомета 3 відділення 3 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення, до м. Слов`янська Донецької області для виконання завдань згідно Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (забезпечення та участі в антитерористичній операції) з 04 січня 2015 року.

Виконавчим комітетом Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області складено актовий запис № 2 від 08.01.2015 року про смерть ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 .

Відповідно до акту нещасного випадку (у тому числі поранення) № 11/15 від 04.03.2015 року, затвердженого начальником Північного територіального управління Національної гвардії України генерал-майором ОСОБА_4 , встановлено, що нещасний випадок із старшим солдатом резерву ОСОБА_3 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Із постанови ВЛК ГУ МВС України в м. Києві від 13.08.2015 року видно, що травма ОСОБА_3 , 1986 року народження розтрощення черепа (05.01.2015 року), що призвела до смерті, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) №58 від 25.03.2015 року було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата резерву ОСОБА_3 .

Наказом командувача Національної гвардії України від 22.04.2015 року № 220 було зараховано навічно старшого солдата (резерву) ОСОБА_3 до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 Північного оперативного територіального об`єднання.

Згідно з витягу Указу Президента України старшого солдата резерву ОСОБА_3 за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі та незламність духу нагороджено орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).

У березні 2018 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про видачу ОСОБА_2 довідки члена сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної гвардії України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який загинув 05.01.2015 року в Донецькій області м.Артемівськ приймаючи участь в антитерористичній операції.

20.04.2018 року Львівським обласним військовим комісаріатом надана відповідь про те, що згідно з Витягом з Протоколу № 12 засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду матеріалів про визнання права на отримання посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» від 19.06.2017 року комісія ухвалила відмовити у видачі посвідчення членами сім`ї загиблого старшого солдата резерву ОСОБА_3 , оскільки проходження служби у військовому резерві не є видом військової служби. Підставою видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, а не резервіста, виданий військовим комісаріатом.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ст.1 цього Закону військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 9 цієї статті визначено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно ч.1 ст.2 цього ж Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаних із захистом Вітчизни.

Із системного аналізу вказаних норм права видно, що військова служба є однією із складових військового обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 року Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Частиною 4 цієї статті визначено, що порядок добору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави і порядок звільнення із служби визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, що затверджується Президентом України.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про Національну гвардію України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 2012.1991 року визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (п.3 ч.1 ст.3).

Відповідно до ч.13 ст.14 цього Закону особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Так, відповідно до ст. 4 цього Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Статтею 6 згаданого вище Закону визначаються особи, які належать до учасників бойових дій, зокрема п. 19: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Статтею 10 цього Закону визначено, що батьки та діти учасників бойових дій, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання іншого обов`язку військової служби (службових обов`язків) визначені як особи, на яких поширюється чинність даного Закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 01.09.2015 року серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою ОСОБА_3 , а тому являється членом сім`ї резервіста, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» встановлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Разом з тим, вказаним пунктом постанови також визначено, що дітям військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, посвідчення видаються після досягнення ними 7-річного віку; дітям, які не досягли цього віку, передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається одному з членів сім`ї військовослужбовця.

Безспірно встановлено, що дочка ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , отже на момент звернення у березні 2018 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про видачу ОСОБА_2 довідки члена сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної гвардії України ОСОБА_3 , а також на момент звернення до суду із даними позовними вимогами ОСОБА_2 не досягнула 7-річного віку. Отже відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців» пільги ОСОБА_2 повинні надаватися на підставі довідки, що видається одному з членів сім`ї військовослужбовця.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що згідно вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» дочка ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , має право на отримання довідки члена сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної гвардії України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який загинув 05.01.2015 року в Донецькій області м.Артемівськ приймаючи участь в антитерористичній операції та посвідчення члена сім`ї загиблого лише після досягнення нею 7-річного віку.

Відтак, з аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_2 довідки члена сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної гвардії України ОСОБА_3 та зобов`язання відповідача видати дочці ОСОБА_3 ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби».

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.317 КАС України, є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2018 року у справі №813/2191/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 06.11.2018р.