Справа № 0440/6019/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2018 року Справа № 0440/6019/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради
про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -
В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначила, що вона звернулась до відповідача із заявою від 03.11.2017 року про продовження терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, на вказану заяву відповідачем була надана відповідь відповідно до якої вказано, що заяву позивача розглянуто в межах повноважень, при цьому відповідного рішення щодо продовження терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди прийнято не було, у зв'язку з чим на думку позивача відповідач фактично відмовив позивачу у продовженні терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди. Позивач вважає вказані дії та відмову відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим просив суд позовні вимоги задовольнити.
13.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
12.09.2018 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідач заперечує проти наведених позивачем обставин, у зв'язку з тим, що звернення позивача щодо вирішення питання про продовження терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності було опрацьовано відповідачем в межах наданих повноважень, про результати опрацювання було повідомлено позивача листом, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
12.09.2018 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки відповідь на звернення яка була надана позивачу не є належним виконанням відповідачем своїх повноважень, не містить чіткого обґрунтування та не розглянута згідно вимог чинного законодавства.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2012 року за договором дарування ОСОБА_1, стала власником тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, у вигляді торгівельного кіоску, внутрішньою площею 9,0 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, бульвар Будівельників, район житлового будинку № 16
23 листопада 2015 року, управлінням містобудування та архітектури Кам'янської міської ради було видано паспорт прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 0,0010 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, бульвар Будівельників в районі будинку №16. Паспорт прив'язки ТС зареєстрований за №351 від 23.11.2015 року, строком дії до 23.11.2016 року.
30.09.2016 року Кам'янською міською радою прийнято рішення №335-10/VII «Про набуття (припинення) прав на землю під тимчасовими спорудами», пунктом 10 та 10.1 якого вирішено: «Надати дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, громадянці ОСОБА_1 по бульвару Будівельників в районі житлового будинку №16 для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності».
Згідно листа Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради №17/655 від 19.10.2017 року термін дії паспорту прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по бульв.Будівельників, в районі будинку №16, зареєстрованого 23.11.2015 року №351 було продовжено до 23.11.2017 року.
19.10.2017 року Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради за вих. № 17/655, повідомив, що після прийняття відповідного рішення позивач особисто отримає витяг з рішення Кам'янської міської ради у Центрі надання адміністративних послуг та вказано, що термін дії паспорту прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по бульв.Будівельників, в районі будинку №16, зареєстрованого 23.11.2015 року №351 було продовжено до 23.11.2017 року.
11.12.2017 року листом №р1718 Управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради повідомило позивача, що його звернення щодо продовження терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди для тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності опрацьовано в межах повноважень у правління та для повного та всебічного розгляду питання було направлено лист до постійної комісії з питання містобудування, архітектури, будівництва, земельних ресурсів та комунальної власності.
10.05.2018 року у зв'язку з наданням позивачу правової допомоги листом №10/05/2018-27 було направлено до відповідача адвокатський запит, щодо надання інформації щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.11.2017 року.
18.05.2018 року відповідачем було надано відповідь на адвокатський запит, відповідно до якої вказано, що звернення позивача було опрацьовано в межах повноважень, на теперішній час паспорт прив'язки ТС №351 від 23.11.2015 року по бульв.Будівельників, в районі житлового будинку №16 не є дійсним.
Позивач не погоджується із вищевказаними діями відповідача щодо відмови у продовженні терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди для провадження господарської діяльності та вважає їх такими, що не відповідають вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Частина четверта статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містить положення, згідно якого розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Питання розміщення та прийняття рішень щодо розміщення тимчасових споруд врегульовано Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 (далі - Порядок № 244).
Пунктом 1.3. Порядку №244 передбачено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
У відповідності до пункту 2.1. Порядку №244, підставою для розміщення ТС є паспорт прив'язки ТС (додаток 1).
Паспорт прив'язки ТС - це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою прилеглої території (пункт 1.4. Порядку №244).
Пунктами 2.6., 2.7. Порядку № 244 визначено, що для оформлення паспорта прив'язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив'язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС; ескізи фасадів ТС у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб'єкт господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат; схему благоустрою прилеглої території, складену замовником або суб'єктом підприємницької діяльності, який має відповідну ліцензію, архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів України"; технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж. Зазначені документи замовником отримуються самостійно.
Паспорт прив'язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.
Відповідно до п. 2.17 Порядку № 244 строк дії паспорта прив'язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень.
Згідно п.2.18 Порядку № 244 продовження строку дії паспорта прив'язки здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив'язки органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації.
Таким чином з огляду на вищевикладене, оформлення паспорта прив'язки ТС, продовження строку його дії, призупинення дії паспорта прив'язки ТС, анулювання та відновлення дії паспорта прив'язки ТС здійснюється органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або відповідної районної державної адміністрації.
Судом встановлено, що позивач подав заяву до відповідача про продовження терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди для провадження господарської діяльності, своєчасно до закінчення його терміну дії, при цьому за результатами розгляду вказаної заяви, ніякого рішення, оформленого належним чином та у визначеній формі Управління архітектури та містобудування Кам'янської міської ради не приймало, тобто фактично відмовивши позивачу у розгляді його заяви про продовження терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди.
Натомість позивачу було направлено інформаційний лист з повідомленням про розгляд заяви позивача в межах повноважень та направлення листа до постійної комісії з питання містобудування, архітектури, будівництва, земельних ресурсів та комунальної власності та згодом надано відповідь на адвокатський запит відповідно до якого вказано про недійсність паспорту прив'язки тимчасової споруди.
Відповідачем не надано до суду будь якого рішення Управління архітектури та містобудування прийнятого за результати розгляду звернення позивача про продовження терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди яка знаходиться по бульв.Будівельників, в районі будинку №16, зареєстрованого 23.11.2015 року №351.
Суд зазначає, що інформаційний лист відповідача не відповідає вимогам рішення, яке приймається органом місцевого самоврядування, інформація в листі не відповідає фактичним обставинам, а містить лише загальні посилання на опрацювання звернення, при цьому рішення Управлінням архітектури не приймалося та відомостей про те, що будь - які інші рішення щодо відмови у продовжені терміну чи анулювання паспорту прив'язки відповідачем не надано.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що термін дії паспорту прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по бульв.Будівельників, в районі будинку №16, зареєстрованого 23.11.2015 року №351 було раніше продовжено до 23.11.2017 року, що узгоджується із приписами п. 2.17 та п. 2.18 Порядку № 244.
Крім того, при подовженні строку зазначеного паспорту прив'язки відповідачем не було виявлено будь-яких порушень, що стали б підставою для його «скасування».
Зазначений Порядок № 244 не містить взагалі визначення механізму скасування виданих та існуючих паспортів прив'язки розміщення тимчасових споруд, а передбачає лише прийняття рішення з його анулювання.
При цьому, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем по справі не наведено будь-яких доказів порушення позивачем вимог Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та інших законодавчих актів, за наявності яких можливо б було відмовити у продовженні терміну дії чи анулювання паспорту прив'язки тимчасової споруди відповідно до пункту 2.27 Порядку.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, щодо відмови у розгляді заяви позивача про продовження терміну дії паспорту прив'язки тимчасової споруди.
Щодо позовної вимоги про зобов'язання Управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради здійснити продовження строку дії паспорта прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності №351 від 23.11.2015 року за місцем встановлення: АДРЕСА_1, замовнику ОСОБА_1, на два роки, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив'язки, суд зазначає наступне.
Так, дискреційне повноваження суб'єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб'єкта владних повноважень дискреційного повноваження.
При реалізації дискреційного повноваження суб'єкт владних повноважень зобов'язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об'єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо.
З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є дискреційним повноваженням.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, прийняття рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи наведене, суд вважає, що для повного захисту порушених прав позивача необхідно зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.11.2017 року (дати звернення) про продовження терміну дії паспорта прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності № 351 від 23.11.2015 року, за місцем встановлення: бульв.Будівельників, в районі житлового будинку №16, з урахуванням встановлених обставин у справі та правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1762,00 грн., що документально підтверджується квитанцією №4069758 від 01.08.2018 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов'язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 881,00 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн., суд зазначає наступне.
Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов'язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов'язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції станом на час прийняття рішення по справі) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць установлено у розмірі з 1січня 2018 року - 1762 гривні.
Таким чином, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 704,80 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов'язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано до суду копію договору-доручення про надання правової допомоги №48-10/05-18 від 10.05.2018 року, розрахунок гонорару за здійснення адвокатської діяльності, відповідно до якого вартість правової допомоги за одну годину складає 500,00 грн., акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги №48-10/05-15 від 10.05.2018 року та копію квитанції №5164627 від 11.09.2018 року про оплату за правову допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн.
З огляду на вищевикладене, враховуючи надані позивачем докази суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов'язана зі сплатою витрат на правову допомогу підлягає стягненню в сумі 1500,00 грн., що становить 50 відсотків від суми сплачених витрат.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Зобов'язати Управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 03.11.2017 року про продовження строку дії паспорта прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності №351 від 23.11.2015 року за місцем встановлення: АДРЕСА_1, замовнику ОСОБА_1, з урахуванням встановлених обставин у справі та правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв