Справа № 814/1014/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1014/18

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суджу з позовом до Миколаївської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень від 08.05.2018 року, просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо оприлюднення рішення Миколаївської міської ради № 17/20 від 03.03.2000 року в редакції від 21.12.2000 року та рішення № 26/1 від 21.12.2000 року;

- зобовязати відповідача оприлюднити на офіційному сайті міської ради рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2000 року, яким внесено зміни до п. 1 рішення міської ради від 03.03.2000 року № 17/20 з викладенням його в такій редакції: «Доручити виконкому міської ради до 1 січня внести зміни і пропозиції щодо присвоєння одній з вулиць м. Миколаєва імені ОСОБА_3 Перейменувати вулицю Паркова у вулицю ОСОБА_3О.»;

- зобовязати відповідача оприлюднити на офіційному сайті міської ради рішення Миколаївської міської ради від 03.03.2000 року № 17/20 в редакції від 21.12.2000 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 рокута ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки до спірних правовідносин мав застосувати положення частини 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої акти органів місцевого самоврядування доводяться до відома населення, внаслідок чого відповідач був зобовязаний оприлюднити рішення від 21.12.2000 року.

Миколаївська міська рада відзив на апеляційну скаргу не надала.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом є прийняття рішень, які є частиною підготовки до перейменування вулиці Паркової у м. Миколаєві, на якій проживає позивач, а тому рішення зачіпають права позивача. При цьому, на думку позивача, він позбавлений можливості їх оскаржити, оскільки міською радою не оприлюднені вказані рішення, не зважаючи на такий обовязок відповідача, встановлений статтями 3, 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 України «Про доступ до публічної інформації» прийнятий 13 січня 2001 року, а рішення, бездіяльність щодо не оприлюднення яких оскаржується, прийняті відповідачем 03.03.2000 року та 21.12.2000 року. ОСОБА_4 України «Про доступ до публічної інформації» не містить норм, якими розпорядники публічної інформації зобовязані оприлюднити на веб-сайті рішення, що були прийняті у 2000 році, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відкриваючи провадження у справі та розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції вважав, що позов поданий з дотримання строків звернення до адміністративного суду, проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною ч. 2 ст. 122 КАС України, встановлено, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно матеріалів справи, предметом даного спору є бездіяльність Миколаївської міської ради щодо опублікування прийнятих нею рішень, вимога про зобовязання опублікувати, прийняті Миколаївською міської радою рішення від 03 березня та 21 грудня 2000 року.

З цим позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 24 квітня 2018 року, тобто з значним пропуском шестимісячного строку.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Апеляційний суд звертає увагу, що за процесуальним законодавством поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій, що підтверджені належними доказами.

Згідно матеріалів справи, ані позовна заява від 24.04.2018 року, ані позовна заява від 08.05.2018 року, не містять клопотань про поновлення строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Уточнена позовна заява містить підтвердження позивача про те, що з цими позовними вимогами до цього відповідача він не звертався до іншого суду (а.с. 14).

Посилання в позові та в уточненому позові на звернення позивача до відповідача у позасудовому порядку із заявою про доступ до публічної інформації, зокрема про надання копій рішень Миколаївської міської ради № 17/20 від 03.03.2000 року та № 26/1 від 21.12.2000 року - відсутнє.

Так само, ані в позові та в уточненому позові, ані в апеляційній скарзі не вказано, коли саме ОСОБА_2 дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Апеляційний суд встановив, що жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом ОСОБА_2 не зазначив, а матеріали справи не містять відомостей, які б надали апеляційному суду підстави дійти висновку про наявність поважних обставин пропуску позивачем троку звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У справі Європейського суду з прав людини "Стаббігс та інші проти Великобританії" визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених рішень Європейського суду з прав людини, оскільки рішення Миколаївською міською радою були прийняті у 2000 році, а з позовом щодо оскарження бездіяльності в частині не оприлюднення цих рішень апелянт звернувся у 2018 році, не зазначивши причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та не порушивши питання щодо поновлення цього строку, враховуючи, що протягом майже вісімнадцяти років, відносини між сторонами набули ознак сталості і стабільності, апеляційний суд зазначає, що подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин такого тривалого зволікання із оскарженням дій відповідача, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності.

Суд першої інстанції наведені обставини залишив поза увагою, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням позову ОСОБА_2 без розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

В частині 1 статті 319 КАС України зазначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на те, що позов ОСОБА_2 поданий з пропуском строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, а також враховуючи, що позивач не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а судом таких не виявлено, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги залишити без розгляду.

Керуючись, ст. ст. 122, 123, 308, 315, 319, 321, 322, 325, 328,329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року скасувати.

Залишити без розгляду позов позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 01.11.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6