Справа № 0640/4367/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року м. Житомир справа № 0640/4367/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач), в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду її роботи в Матракетському холодокомбінат з 17.11.1978 по 19.01.1982 та періоду її роботи в Набіт-Дагському ППП 3011 з 12.08.1985 по 11.01.1988, а також зобов'язати відповідача провести зарахування цього часу в період її страхового стажу, що дасть їй можливість по досягненню певного віку набути права на пенсію.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що в червні 2018 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії. Однак рішенням Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо розгляду питання, повязаного з призначенням та виплатою пенсій № 49 від 10.08.2018 їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у звязку із відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. Разом з тим, листом від 10.08.2018 №3851/03.1 відповідач повідомив ОСОБА_1, що в наданій нею для призначення пенсії трудовій книжці серії ИТ-І № 04899540 печатка підприємства не читається, а тому всі періоди роботи необхідно підтвердити. Крім того зазначив, що відповідно до наданих позивачем довідок про періоди роботи, диплому про навчання та індивідуальних відомостей про застраховану особу, її страховий стаж становить 14 років 9 місяців 5 днів, а тому права на призначення пенсії вона не має.

Таким чином, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача, зазначених в її трудовій книжці періодів роботи з 17.11.1978 по 19.01.1982 в Матракетському холодокомбінат та з 12.08.1985 по 11.01.1988 в Набіт-Дагському ППП 3011, у звязку з тим, що печатка підприємства на титульному листі трудової книжки ОСОБА_1 не читається. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують її права, а тому вона звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

19 жовтня 2018 роду до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування правомірності своїх дій відповідач зазначає, що згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У випадках коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Оскільки, для призначення пенсії позивачем була надана трудова книжка, в якій печатка підприємства біля дати заповнення не читається, тому всі зазначені в ній періоди роботи, на думку відповідача, необхідно підтвердити. Також у відзиві відповідач зазначив, що відповідно до наданих ОСОБА_1 довідок, диплому про навчання та відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача становить 14 років 9 місяців 5 днів, а тому право на призначення пенсії вона матиме після набуття необхідного стажу. (а.с 27-28)

Розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 49 від 10.08.2018 щодо розгляду питання повязаного з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у звязку із відсутністю необхідного страхового стажу 25 років (а.с.13).

Водночас, листом від 10.08.2018 № 3851/03.1 Новоград-Волинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про підстави відмови їй у призначенні пенсії. А саме, ОСОБА_1 було розяснено, що в наданій нею для призначення пенсії трудовій книжці серії ИТ-І №0489540 дата заповнення 18.07.1979, печатка підприємства не читається, а тому всі періоди роботи їй необхідно підтвердити. Оскільки, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особа має право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 25 років, а відповідно до наданих позивачем довідок про періоди роботи, диплому про навчання, свідоцтв про народження дітей та індивідуальних відомостей про застраховану особу її страховий стаж становить 14 років 9 місяців 5 днів, то право на призначення пенсії вона матиме після набуття необхідного стажу (а.с.14).

Вважаючи, що їй протиправно не зарахували до страхового стажу, зазначених в трудовій книжці періодів роботи в Матракетському холодокомбінат з 17.11.1978 по 19.01.1982 та в Набіт-Дагському ППП 3011 з 12.08.1985 по 11.01.1988, у звязку з чим позбавили її права на призначення пенсії, позивач звернулася до суду для захисту свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон України №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону України №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі Закон України №1788) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку № 637).

Порядок ведення трудових книжок працівників визначається Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх

форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.2. Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.4. Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Крім того, п. 2.11. та п. 2.12 Інструкції № 58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім'я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні, зазначеного у трудовій книжці стажу, зокрема й стажу за період роботи з 17.11.1978 по 19.01.1982 в Матракетському холодокомбінат та за період роботи з 12.08.1985 по 11.01.1988 в Набіт-Дагському ППП 3011, у звязку з тим, що печатка підприємства на титульному листі її трудової книжки не читається, а тому, на думку відповідача, позивач повинна додатково підтвердити всі зазначені в трудовій книжці періоди роботи.

Судом досліджено наявну в матеріалах адміністративної справи копію трудової книжки ОСОБА_1 серії ИТ-І № 0489540 (а.с. 15-16) та встановлено, що в ній міститься запис №1 від 17.11.1987 про прийняття на роботу продавцем в Матракетський холодокомбінат та запис №2 від 19.01.1982 про звільнення з роботи. Також, в трудовій книжці міститься запис №3 від 12.08.1985 про прийняття ОСОБА_1 на роботу таксувальником провізних документів в Набіт-Дагському ППП 3011 та запис №5 від 11.01.1988 про звільнення з роботи. На всіх записах проставлено печатки, зазначено документ, на підставі якого внесено запис, його номер та дата. Жодних зауважень з приводу чіткості відбитків печаток на цих записах у відповідача не було.

Разом з тим, підставою через яку, весь зазначений у трудовій книжці ОСОБА_1 стаж, не був зарахований до її страхового стажу є те, що печатка підприємства на титульному листі трудової книжки не читається, а тому, на думку відповідача, позивач повинна додатково підтвердити всі зазначені в трудовій книжці періоди роботи.

З даного приводу суд відмічає, що датою внесення відомостей до першої сторінки (титульного аркушу) трудової книжки позивача та проставлення на ній печатки є 18.07.1979, що не гарантує збереженість чіткого відбитку печатки.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 провадження № К/9901/1298/17.

З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості зарахування спірних періодів роботи ОСОБА_1 до її страхового стажу, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні позивачу періодів роботи з 17.11.1978 по 19.01.1982 в Матракетському холодокомбінат та з 12.08.1985 по 11.01.1988 в Набіт-Дагському ППП 3011 до її страхового стажу.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Натомість відповідачем не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність не зарахування періодів роботи з 17.11.1978 по 19.01.1982 в Матракетському холодокомбінат та з 12.08.1985 по 11.01.1988 в Набіт-Дагському ППП 3011 до страхового стажу позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції № 16 від 19.09.2018, ОСОБА_1 під час звернення з даним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 250, 255, 258-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 11703; РНОКПП НОМЕР_1) до Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область, 11700; код ) - задовольнити.

Визнати протиправними дії Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область, 11700; код ) щодо не зарахування ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 11703; РНОКПП НОМЕР_1) періоду роботи з 17.11.1978 по 19.01.1982 в Матракетському холодокомбінат та періоду роботи з 12.08.1985 по 11.01.1988 в Набіт-Дагському ППП 3011 до її страхового стажу.

Зобов'язати Новоград-Волинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область, 11700; код ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 11703; РНОКПП НОМЕР_1) періоду роботи з 17.11.1978 по 19.01.1982 в Матракетському холодокомбінат та періоду роботи з 12.08.1985 по 11.01.1988 в Набіт-Дагському ППП 3011.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м.Новоград-Волинський, Житомирська область, 11700; код ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 11703; РНОКПП НОМЕР_1) понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович