Справа № 464/5831/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/369/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Святецького В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року (прийняте у м. Львові суддею Рудаковим І.П. о 14 год. 54 хв.; повний текст складено 19 липня 2018 року) в адміністративній справі № 464/5831/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до Сихівського районного суду м. Львова із вказаним позовом та просив визнати вчинені дій відповідача всупереч вимогам ст.ст. 8, 19, 21, 22, 46, 58, 92 Конституції України протиправними; зобовязати відповідача вчинити дії по відновленню нарахування та виплаті у розмірі не меншому відповідно до вимог положень ст.ст. 8, 19, 21, 22, 46, 58, 92 Конституції України, встановленою нормою ст.ст. 50, 54 ч. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що діяв на момент виникнення відповідного права зупиненого з 01.11.2011 та підтвердженого постановою Франківського районного суду міста Львова від 10.07.2008 і виплатити різницю між фактично отриманими коштами та коштами, призначеними за рішенням судів за період з 01.11.2011 по даний час.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є інвалідом ІІ групи захворювання яке пов'язане із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1. У зв?язку з інвалідністю йому з 24.06.1992 призначено пенсію у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, через виплату пенсії у меншому розмірі, аніж це було передбачено вказаною нормою, рішенням суду першої інстанції від 10.07.2007 здійснено перерахунок його пенсії. Попри те надалі, з 01.11.2011 розмір пенсії було зменшено постановами Кабінету Міністрів України № 745 та № 1210 від 23.11.2011, всупереч вимогам ст.ст. 19, 21, 22, 46, 58, 92, 151-2 Конституції України.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що були зазначені в позовній заяві.

Крім того скаржником подано пояснення до апеляційної скарги, в якому він просить поновити строк звернення до суду.

На вищезазначену апеляційну скаргу відповідач подав відзив, у якому зазначив, що у спірних правовідносинах він здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги, просить її задовольнити. Представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалідом 2-ї групи від захворювання, яке повязано із роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 1996 року, що стверджується посвідченням серії А № 118685 та відповідно посвідченням серії Є № 118141 (а.с. 16, 17).

10.07.2008 Франківський районний суд м. Львова ухвалив рішення, яким визнав неправомірною відмову відповідача в перерахунку пенсії; зобовязав відповідача здійснити перерахунок пенсії у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою апеляційної інстанції судове рішення першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 17.11.2009 рішення суду першої інстанції змінено: зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції закону, яка діяла до 01 січня 2008 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 01 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року.

Згідно з вищевказаних судових рішень позивачу проведено перерахунок пенсії у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01.01.2012 розмір пенсії обрахований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті пенсії протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач правомірно здійснював нарахування і виплату позивачу його пенсії з відповідними надбавками за ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, загалом відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції допустив порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (у редакції, яка діяла на момент подання позову до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Судом встановлено, що при поданні позову ОСОБА_2 пропустив строк звернення до суду, оскільки знав про дії відповідача щодо перерахунку його пенсії, що підтверджується численними письмовими заявами на адресу відповідача, починаючи з 2011 року і не заявив клопотання про поновлення цього строку.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 07.09.2017 питання про поновлення строку звернення до суду не вирішувалося.

З матеріалів справи видно, що до початку розгляду справи по суті відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду. Проте, вищезазначене клопотання судом не було вирішене. Лише в мотивувальній частині рішення суд зазначив, що таке не підлягає задоволенню у звязку з його безпідставністю.

Частиною першою статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовну заяву в частині позовних вимог за період з 01.11.2011 по 03.03.2017 необхідно залишити без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до суду, оскільки позивач звернувся до суду без клопотання про поновлення строків звернення до суду та не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Що стосується позовних вимог за період з 04.03.2017 по 04.09.2017, тобто дату звернення до суду, то у задоволенні таких вимог необхідно відмовити з огляду на таке.

Законом України № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року внесено зміни, зокрема, і до статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII. Вказаний закон набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно зі ст. 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, проводилась у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чого сторони не заперечували.

Згідно із п. 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що у спірний період відсутні правові підстави для перерахунку та виплати позивачеві державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. І відповідач, виплачуючи позивачу пенсію у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», діяв правомірно та у межах наданих йому повноважень.

Як видно з рішення суду першої інстанції, доводи позивача щодо підставності перерахунку та виплати позивачеві державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в 2017 році, судом першої інстанції не розглядалися, що в свою чергу є неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про прийняття рішення судом першої інстанції за неповного зясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про залишення позову за період з 01.11.2011 по 03.03.2017 без розгляду та про відмову у задоволенні позову за період з 04.03.2017 по 04.09.2017.

Керуючись ст.ст. 123, 229, 240, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 липня 2018 року в адміністративній справі № 464/5831/17 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог за період з 01.11.2011 по 03.03.2017 залишити без розгляду.

У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання вчинення дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області всупереч вимогам ст. ст. 8, 19, 21, 22, 46, 58, 92 Конституції України протиправними та зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії по відновленню нарахування та виплаті у розмірі не меншому відповідно до вимог положень ст.ст. 8, 19, 21, 22, 46, 58, 92 Конституції України, встановленою нормою ст.ст. 50, 54 ч. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що діяв на момент виникнення відповідного права, зупиненого з 01.11.2011 та підтвердженого постановою Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2008, та виплатити різницю між фактично отриманими коштами та коштами, призначеними за рішенням судів за період з 04.03.2017 по 04.09.2017 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_1
Постанова складена у повному обсязі 07 листопада 2018 року.