Справа № 826/7851/15
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 826/7851/15

адміністративне провадження № К/9901/7370/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу № 826/7851/15

за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду кредиторської вимоги у процесі ліквідації банку, зобов'язання вчинити дії;

за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни на постанову Київського апеляційного адміністративного суду (колегія суддів у складі Глущенко Я. Б., Пилипенко О. Є., Шелест С. Б.) від 15 березня 2016 року, встановив:

I. РУХ СПРАВИ

1. У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Л. О., в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду її кредиторської вимоги у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та у визначені строки,

- зобов'язати відповідача розглянути кредиторську вимогу від 26 вересня 2014 року та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк», шляхом внесення цієї вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Старокиївський банк»;

- зобов'язати відповідача подати, внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Старокиївський банк» зміни, на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 73,08 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що невнесення її кредиторської вимоги до певної черги погашення і відповідно до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Старокиївський банк» є порушення права позивача на володіння, користування і розпорядження своєю власністю - грошовими коштами, що були внесені позивачем на рахунок, відкритий у банку і є прямим порушенням ст. 41 Конституції України.

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року скасовано; адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни щодо розгляду кредиторської вимоги ОСОБА_2 від 26 вересня 2014 року у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та у визначені строки; зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну розглянути кредиторську вимогу ОСОБА_2 від 26 вересня 2014 року та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

5. Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіна Л. О. звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. 06 травня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення ОСОБА_2, в яких позивач просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року залишити в силі.

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалась.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 23 січня 2018 року касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року у справі № 826/7851/15 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її до розгляду в попередньому судовому засіданні.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій установлено, що 06 червня 2014 року між позивачем - ОСОБА_2 (вкладник) та Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» (банк) укладено договір банківського вкладу № 06/2138-2014, за умовами якого банк відкриває вкладнику вкладний (строковий) рахунок «надійний» у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у розмірі 195000 грн.

13. Внесення на банківський рахунок грошових коштів у розмірі 195000 грн. підтверджується квитанцією від 06 червня 2014 року № 66669.

14. Постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2014 року № 365 ПАТ «Старокиївський банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

15. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 17 червня 2014 року № 50 виведено ПАТ «Старокиївський банк» з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну.

16. Постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року № 563 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Старокиївський банк».

17. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 вересня 2014 року № 92 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначено уповноважену особу Фонду.

18. 26 вересня 2014 року позивач звернулась до відповідача із кредиторською вимогою про визнання її кредитором ПАТ «Старокиївський банк» по заборгованості, яка виникла за договором.

19. 20 січня 2015 року позивачем подано до відповідача письмові заяви про надання письмових довідок про акцептування її кредиторської вимоги.

20. 28 лютого 2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила пояснити причини ненадання довідки щодо акцептування її кредиторської вимоги.

21. 18 березня 2015 року представником позивача до відповідача подано адвокатський запит стосовно тих самих обставин.

22. 25 березня 2015 року відповідачем у відповідь на адвокатський запит повідомлено, що 22 жовтня 2014 року позивача повідомлено, що операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунках, відкритих на виконання договорів від 06 червня 2014 року № 06/1238-2014 і 02 червня 2014 року № 8359 є нікчемними і досліджуються у кримінальному провадженні. А 16 грудня 2014 Окружним адміністративним судом міста Києва відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до Фонду та уповноваженої особи Фонду про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії. Інформація щодо затвердження акцептованих вимог розміщена на сайті банку.

23. 01 квітня 2015 року представник позивача повторно звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив повідомити чи були акцептовані кредиторські вимоги позивача і чи містяться вони в реєстрі акцептованих вимог.

24. 09 квітня 2015 року у відповіді на адвокатський запит відповідачем зазначено, що після встановлення підрозділом МВС України відсутності в діях позивача ознак кримінального правопорушення в частині вчинених нею правочинів, відповідачем буде розглянуто питання про щодо включення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

25. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, виходив із того, що відповідачем не порушено порядок і строки розгляду кредиторської вимоги позивача, оскільки дотримався вимог в частині інформування заявника на предмет акцептування її вимоги шляхом направлення відповіді на адвокатський запит про те, що операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому за укладеним нею з Банком договором, є нікчемними та досліджуються в кримінальному провадженні.

26. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду кредиторської вимоги у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та у визначені строки, виходив із того, що відповідачем не заперечується те, що позивач є кредитором Банку, матеріали справи не містять доказів розгляду її кредиторських вимог в установленому Законом порядку та строк, в тому числі доказів її відхилення.

27. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку, а також подати внесені до вказаного реєстру зміни на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суд зазначив про їх передчасність.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

28. Скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає, що:

- позивач пред'явила кредиторську вимогу у межах гарантованої суми, а саме 195470,14 грн., тобто така вимога згідно ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не заявляється, а отже бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» щодо не розгляду зазначеної вимоги відсутня;

- одночасно з кредиторською вимогою позивачем подано заяву про включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах суми 195470,14 грн., на яку Уповноваженою особою надано відповідь та повідомлено про виявлену відповідно до приписів Закону нікчемність договору банківського рахунку від 02 червня 2014 року № 8359 та договору банківського вкладу від 06 червня 2014 року № 06/1238-2014, укладених між позивачем та відповідачем;

- на рахунках позивача після «дроблення» рахунку великого вкладника обліковувалася сума грошових коштів у розмірі 195470,14 грн., кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, згідно ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути спрямовані Уповноваженою особою на задоволення вимог вкладників - фізичних осіб у частині, що не перевищує суму, яка підлягає відшкодуванню Фондом, в тому числі позивача;

- апеляційний суд застосував до спірних правових відносин виключно вимоги ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», однак не застосував положення ст. 45, 52 вказаного Закону, які фактично визначають, в межах якої суми грошових коштів заяву слід розглядати, як кредиторську вимогу, та надавати відповідь за результатами такого розгляду.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

29. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

30. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

31. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

32. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

33. Згідно п.1, 7 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

34. Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

35. Як встановлено ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

36. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

37. Як свідчать матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про включення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Старокиївський банк».

Колегія суддів звертає увагу, що в межах таких позовних вимог позов не може бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства.

38. За змістом ст. 2, 3, 4, 37, 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Закон № 4452-VI) на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

39. Отже, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

40. Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

41. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

42. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

43. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

44. Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог особи до суб'єкта господарювання - Банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

45. Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону № 4452-VI.

46. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

47. З аналізу наведених норм слід дійти висновку про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

48. Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договору, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

49. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України у редакції, чинній на час прийняття рішень) завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

50. Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

51. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

52. Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у ч. 1 ст. 15 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

53. З огляду на вказане та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

54. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16, від 23 травня 2018 року у справі № 811/568/16 та від 27 червня 2018 року у справі № 819/583/16.

55. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 349 КАС України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

56. Згідно із ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

57. Відповідно до ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1).

58. Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

59. На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що за предметом спору та суб`єктним складом сторін, вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, а тому судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. 242, 343, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року у справі № 826/7851/15 скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 право на звернення з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб