Справа № 826/9848/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 жовтня 2018 року №826/9848/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві з позовом про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві (далі також - відповідач, ДПІ у Голосіївському районі ДФС у м.Києві), в якому просить:

- визнати протиправною відмову ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві від 19.07.2017 щодо її звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 3 520,00 грн. за період з січня по травень 2017 року;

- зобов'язати ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві звільнити її від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 3 520,00 грн. за період з січня по травень 2017 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є багатодітною матір'ю та користується низкою пільг, передбаченими законодавством для багатодітних сімей. Відсутність пільги щодо звільнення багатодітної матері від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, якими відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» користуються пенсіонери за віком та інваліди, позивач вважає соціально несправедливим та нерозумним.

Відповідач у письмовому запереченні просив відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про його необґрунтованість, мотивуючи тим, що позивач не належить до категорії осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

У судове засідання позивач та представник відповідача не прибули, хоча належним чином повідомлені про його проведення, у зв'язку з чим справу вирішено у порядку письмового провадження.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 як фізична особа - підприємець перебувала на податковому обліку з 09.09.2009 до 20.05.2017.

У період з 09.09.2009 по 20.05.2017, тобто до дня припинення підприємницької діяльності, вона перебувала на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. З 25.02.2010 перебувала на обліку як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На момент припинення підприємницької діяльності позивач отримала від відповідача квитанцію з реквізитами для сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 704,00 грн.

Не погоджуючись із необхідністю сплати згаданих коштів, ОСОБА_1 звернулась до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві із заявою про звільнення її від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 5 місяців 2017 року у зв'язку з тим, що вона належить до категорії осіб, які мають право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей.

Згідно з посвідченням № НОМЕР_2, виданим 10.04.2012 відділом у справах сім'ї, молоді та спорту Голосіївської районної в місті державної адміністрації в місті Києві, ОСОБА_1 є багатодітною матір'ю та користується пільгами, передбаченими законодавством для багатодітних сімей.

Листом від 19.07.2017 № 6592/26-50-13-02-16 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, вказуючи на те, що такими пільгами користуються лише фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, тоді як позивач перебувала на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону № 2464 визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 платником єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 на платника єдиного внеску покладений обов'язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За приписами статті 9 зазначеного вище Закону визначені порядок обчислення і сплати єдиного внеску, зокрема, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464 з урахуванням змін, внесених Законом № 1774-VIII від 06.12.2016, які набули чинності з 01.01.2017, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відтак, позивач не належить до вищевказаної категорії осіб, які згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464 звільняються від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування.

Доводи позивача в обґрунтування заявлених вимог про те, що відсутність пільг щодо звільнення багатодітних матерів від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування є соціально несправедливим та нерозумним не визнаються судом обгрунтованими, оскільки при вирішенні спору суд, передусім, перевіряє вчинені відповідачем дії на предмет відповідності Конституції та законодавчим актам, якими суб'єкт владних повноважень повинен керуватися у своїй діяльності.

Так, відповідач як територіальний орган Державної фіскальної служби ДФС, Положення про яку затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, у своїй діяльності зобов'язаний керуватися Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Судом встановлено відсутність будь-яких законодавчих актів, якими передбачено звільнення багатодітних матерів від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування. За таких обставин, відмова відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування за п'ять місяців 2017 року є правомірною, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зокрема, і в частині зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до частини п'ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог та звільненням позивача від сплати судового збору підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат у суду відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами статей 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: 01032, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві (місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23, ) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко