Справа № 1540/3946/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3946/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року о 16 год. 15 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: не з`явився

від відповідача: Стрілець О.Т. за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (, місцезнаходження: 650312, м. Одеса, вул. Боровського,22) про стягнення за весь час затримки виплати всіх сум, що належали йому в день звільнення 07 серпня 2017 року по день фактичного розрахунку 27 липня 2018 року середній заробіток в сумі 135 642,5 грн, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 07 серпня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (, місцезнаходження: 650312, м. Одеса, вул. Боровського,22) про стягнення за весь час затримки виплати всіх сум, що належали йому в день звільнення 07 серпня 2017 року по день фактичного розрахунку 27 липня 2018 року середній заробіток в сумі 135 642,5 грн

Ухвалою від 10 серпня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказу №205 від 08.09.2017 року позивача звільнено зі служби у військовій частині НОМЕР_3 НГУ та після звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку в день його звільнення, в повному обсязі відповідач розрахувався з позивачем лише 27.07.2018 року, виплативши йому 2 975,02 грн.

Позивач вважає, що нарахування виплат, що обчислюються з його середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів /годин та складає 135 642, 5 грн., які просить стягнути з відповідача.

Враховуючи, що відповідач із затримкою здійснив розрахунок з позивачем позивач звернувся з цим позовом до суду.

До суду 27 серпня 2018 року (вхід. №24862/18) від позивача надійшла заява про долучення до позову копії довідки про тривалість робочого тижня та про розгляд справи без позивача.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву (вхід. №25820/18 від 04.09.2018р.).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що при звільненні позивачу був видний витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.09.2017 року №205 «Про виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення», позивач був повідомлений про те, що йому нарахована та буде виплачена і була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні за вісім повних календарних років та не враховані відповідні періоди служби, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів щодо проведення розрахунку при звільненні.

Відповідач зазначив, що спір щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги мав місце та був вирішений частково за рішенням Головного управління Національної гвардії України, а саме: відповідно до листа від 12.06.2018 року за №27/33/4-К-332 було доручено військовій частині НОМЕР_2 провести доплату одноразової грошової допомоги за період з 03.08.2006 року по 27.07.2007 року в розмірі 2975, 02грн. В свою чергу, представник відповідача зазначив, що Головним управлінням Національної гвардії України не було прийнято рішення щодо розміру відшкодування за час затримки проведення розрахунку відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Позивач, в свою чергу, надав відповідь на відзив (вхід. №26749/18 від 12.0.2018 року), в якому зазначив, що обґрунтування відзиву є суперечливими, оскільки в повному обсязі відповідач розрахувався тільки 27.07.2018 року. Щодо наявності спору, у відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем без рішення уповноваженого органу на вирішення спорів в досудовому порядку на підставі звернення позивача було виправлено порушення вимог ст. 116 КЗпП та 27.07.2018 року проведено повний розрахунок.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 04 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 30 жовтня 2018 року.

Позивач на відкрите судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце призначення судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення повістки, 27 серпня 2018 року (вхід. №24862/18) від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

На відкритому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши у вступному слові пояснення представника відповідача, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Відповідно до послужного списку, особистий номер Г-0009286, ОСОБА_1 у період з 19.10.1989 року по 08.09.2017 року проходив військову службу (а.с. 44-45, 54-59).

Згідно з наказом Командира військової частини НОМЕР_3 Південного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України №205 від 08.09.2017 року «Про стройовій частині» виключено з особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 23255 грн. (а.с.61).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу не була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні за періоди служби 26.05.1995 року по 29.05.1998 року -в органах внутрішніх справ; з 02.02.2001 року по 02.10.2002 року - у Прикордонних військах; з 03.08.2006 року по 27.07.2007 року в Державній кримінально-виконавчій службі, та була переписка з цього питання з відповідачем.

Суд встановив, що 21 травня 2018 року позивач звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_2 , в якій просив провести повний розрахунок, а саме: виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за всі періоди проходження позивачем служби відповідно до «Послужного списку» (а.с. 36).

На це звернення листом від 31.05.2018 року вих. №3/12-1824 військова частина НОМЕР_3 повідомила позивача про те, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без врахування періоду попередньої служби за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги, а тому виходячи із викладеного запропоновано позивачу звернутись з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні до тих військових формувань, з яких позивача було звільнено (а.с.41-42).

Також суд встановив, що з аналогічним проханням позивач звернувся до Головного управління Національної гвардії України, яке листом від 12 червня 2018 року вих. № 27/33/4-К-332 повідомило позивача про те, що позивачу була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби 08.09.2017 року у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с. 34). Також в цьому листі зазначено, що стосовно виплати одноразової грошової допомоги за період служби з 02.02.2001 року по 02.10.2002 року мала бути здійснена Прикордонними військами, за період служби з 26.05.1995 року по 29.05.1998 року - органом внутрішніх справ, де позивач проходив службу. За період служби з 03.08.2006 року по 27.07.2007 року у листі зазначено, що буде зроблено доплату одноразової грошової допомоги при звільненні військовою частиною НОМЕР_2 .

Суд встановив, що за період служби з 03.08.2006 року по 27.07.2007 року відповідачем був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 2975, 02 грн., що підтверджено витягом з відомості про нарахування 2975, 02 грн. № 228 від 25.07.2018 року (а.с. 33) та здійснена виплата позивачу 27.07.2018 року, що підтверджено випискою банку (а.с. 12).

В матеріалах справи містяться довідки на підтвердження служби в Ширяївському виправному центрі (а.с. 37), Подільському прикордонному загоні (а.с.38), в органах внутрішніх справ (а.с. 39).

Також судом досліджені довідка про доходи позивача (а.с 11), довідка про встановлення у військовій частині НОМЕР_2 п`ятиденного робочого тижня (а.с. 19), відомість про нарахування грошового забезпечення за вересень 2017 року (а.с. 32).

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, обставини справи, що мають значення для розгляду та вирішення справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до наказу МВС №635 від 04.07.2014 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» (чинний на час виникнення спірних правовідносин), позивачу виплатили одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 23255 грн.

Суд встановив, що відповідно до п. 60 Відомості №185 від 13.09.2017 року нарахування грошового забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 за вересень 2017 року старшому прапорщику ОСОБА_1 було проведено виплату нарахованої вихідної допомоги відповідно до послужного списку особової справи та було враховано період служби проходження військової служби в період з 21.11.2008 року по дату звільнення з військової служби 08.09.2017 року.

Частинами 1,2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Так, у відзиві відповідач зазначив, що при нарахуванні одноразової грошової допомоги не були враховані періоди проходження служби ОСОБА_1 , що зазначені у послужному списку з 26.05.1995 року по 29.05.1998 року служба в ОВС; з 02.02.2001 року по 02.10.2002 року служба в Прикордонних військах України; з 03.08.2006 року по 27.07.2007 року служба в Державній кримінально-виконавчій службі.

Підставою відмови для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за ці періоди стало відсутність в особовій справі позивача ОСОБА_1 підтвердження того, що з позивачем не було проведено розрахунок при звільненні за попередніми місцями проходження служби.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач не погодився з висновком відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні за ці періоди, та звернувся до відповідача та вище стоячого органу із відповідною заявою про виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

Так, листом від 12 червня 2018 року вих. № 27/33/4-К-332 Головного управління Національної гвардії України було повідомило позивача про те, що за період служби з 03.08.2006 року по 27.07.2007 року буде зроблено доплату одноразової грошової допомоги при звільненні військовою частиною НОМЕР_2 .

Суд встановив, що за період служби з 03.08.2006 року по 27.07.2007 року відповідачем був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 2975, 02 грн., що підтверджено витягом з відомості про нарахування 2975, 02 грн. № 228 від 25.07.2018 року (а.с. 33) та здійснена виплата позивачу 27.07.2018 року, що підтверджено випискою банку (а.с. 12), дату якого позивач вважає датою повного розрахунку відповідача з ним.

Тому, змістом спірних правовідносин є саме нездійснення відповідачем відшкодування за затримку повної виплати при звільненні в сумі 2975, 02 грн., відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Також відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що тільки при наявності спору та вирішення його на користь працівника, роботодавець повинен здійснити відшкодування у вигляді середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 221 КЗпП України передбачені органи, які розглядають трудові спори, а саме: трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Згідно з п. 5 ч. 1 статті 232 КЗпП України, до трудових спорів, що підлягають безпосередньому розглядові у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах за заявами працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав.

Питання позивача про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за період служби в Державній кримінально-виконавчій службі було вирішено Головним управлінням Національної гвардії України на підставі звернення позивача.

Між тим, позивач не звертався до суду з приводу винесеного військовою частиною НОМЕР_2 рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги повністю за вище вказані періоди служби, та винесеного Головним управлінням Національно гвардії України рішення про часткове задоволення заяви, а отже, між сторонами не було спору в розумінні ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, аналіз приведених норм права свідчить про те, що здійснена переписка між позивачем, відповідачем та Головним управлінням Національної гвардії України з питання виплати одноразової грошової допомоги при звільненні не є спором, в розумінні приписів ст. 117 та ст. ст. 221, 232 КЗпП України, а відповідно, у відповідача відсутні правові підстави для відшкодування позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

З огляду на те, що суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 117 КЗпП України, суд не оцінює наведений позивачем у позовній заяві розрахунок відшкодування за час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що відсутні докази понесення витрат відповідачем, жодні судові витрати не належать компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (, місцезнаходження: 650312, м. Одеса, вул. Боровського,22) про стягнення за весь час затримки виплати всіх сум, що належали йому в день звільнення 07 серпня 2017 року по день фактичного розрахунку 27 липня 2018 року середній заробіток в сумі 135 642,5 грн., - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 08» листопада 2018 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.