Справа № 339/41/18
Суддя: Головенко О. С.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №339/41/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Горблянської Василини Василівни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив :

07 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову від 29.01.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП та закрити провадження по справі, оскільки державний інспектор виніс постанову з порушенням вимог ст.245, 280 КУпАП.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачем 17.01.2018року складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що позивачем зайнято частину земельної ділянки, площею 0.0031 га по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4

А також, 17.01.2018 року йому вручено припис, яким його зобов'язано в 30-ти денний термін припинити порушення земельного законодавства шляхом перенесення частини огорожі (металічних стовпчиків та сітки).

Однак, при винесенні вказаних документів, відповідач не взяв до уваги надані тим письмові докази про те, що криниця , яку він огородив є його власністю, як і власністю житловий будинок.

02.03.2018 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та підтвердив, що він отримував тільки один припис з приводу порушення вимог земельного законодавства - 17.01.2018року. В той же час його притягнуто до відповідальності за невиконання припису від 12.12.2017року, зі змістом якого він не ознайомлений, оскільки його не отримував. Про існування припису дізнався тільки в суді. Твердження відповідача про те, що вказаний припис він отримав 14.12.2017року рекомендованим листом, не відповідає дійсності, оскільки в конверті, який він отримав в цей день, були тільки вислані йому протокол від 12.12.2017року і повідомлення про розгляд справи на 20.12.2017року. Вважає дії відповідача не логічними, оскільки 12.12.2017року він був присутнім в інспекції Держгеокадастру, де надавав пояснення представнику інспекції Горблянській В.В. і вона могла йому вручити вказаний припис або хоч повідомити про існування припису. Токож вважає, що відповідач Горблянська В.В. сфальсифікувала щодо нього протокол від 12.12.2017року. Так, у вказаному протоколі, який вручено йому, відповідач не вказала про свідка ОСОБА_5 В той час, як у протоколі, який вона долучила до справи, містяться дані щодо свідка ОСОБА_5

Відповідач Горблянська В.В. в судовому засіданні позов не визнала та вказала, що нею прийнята постанова в межах закону, тому відсутні підстави для її скасування.

Представник співвідповідача в судовому засіданні позов не визнав, подавши відзив на позов та додаткові пояснення (а.с.32-38, 164-170).

Пояснення відповідача та співвідповідача зводились до того, що що відповідачем в межах своїх повноважень здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, шляхом проведення перевірки фактів самовільного зайняття позивачем частини земельної ділянки, площею 0.0031 га, яка розташована по АДРЕСА_1 на підставі наказу Головного управління від 05.12.2017року № 787-ДК.

В результаті перевірки 11.12.2017року складено два акти : акт перевірки та акт обстеження земельної ділянки, від дачі пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Тому 12.12.2017року державним інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.53-1 КУпАП, яким встановлено про порушення позивачем п. «б» ч.1 ст.211 ЗК України , оскільки він самовільно зайняв частину земельної ділянки, площею 0,031 га по АДРЕСА_1, співвласниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зобов"язано усунути порушення шляхом перенесення частини огорожі (металічних стовпчиків та сітки).

В подальшому, державним інспектром складено припис і визначено термін- 30 днів для усунення вказаного правопорушення.

Розглянувши справу, інспектор виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 визнано виним за ст. 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 170 грн., яке позивач сплатив, а також сплачено шкоду в розмірі 323.80 грн., заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, що розрахована відповідно Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, затв. Постановою КМУ від 25.07.2007року № 963 і тим самим визнав факт про захоплення ним частини вказаної земельної ділянки.

З метою перевірки виконання припису, Головним управлінням видано наказ 15.01.2018року № 23-ДК , на підставі якого 17.01.2018 року проведено перевірку виконання припису від 12.12.2017 року про, що складено акт перевірки.

В подальшому складено протокол та припис від 17.01.2018 року .

29.01.2018 року винесено постанову, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.188-5 КУпАП та накладено штраф в розмірі 153 грн.

З приводу тверджень позивача щодо свідка ОСОБА_5 при складанні протоколу від 17.01.2018року за невиконанняпозивачем припису, то зізналася, що нею була дійсно допущена помилка. Зокрема, пояснила, що свідок ОСОБА_5 при винесенні протоколу була в автомобілі, однак не виходила з нього через неприязні стосунки з позивачем. Склавши протокол, вручила його позивачу на місці, не вписавши вказаного свідка . Однак потім в іншому примірнику зазначила свідка у протоколі, який долучено до матеріалів справи.

Після пояснень сторін справа неодноразово відкладалася.

Надавши додаткові пояснення, представник відповідача подала клопотання про подальший розгляд справи без їх участі ( а.с.166).

Позивач та представник, надавши додаткові пояснення в судове засідання не з"явилися, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи.

Неявка сторін у справі не є перешкодою для завершення розгляду справи у відповідності до вимог ч.3 статті 268 КАСУ.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам, прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.

Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Пунктом «г» ч.1 ст.91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов'язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля визначає Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

В силу ст.1 вказаного Закону самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У відповідності до ст.10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель можуть мати й інші повноваження відповідно до закону.

Згідно вимог п. 1.2 Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 12.12.2003 року №312, (далі - Порядок) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням і охороною земель (далі - Держземінспекція) та її територіальні органи.

Пунктом 1.3. Порядку передбачено, що юридичні та фізичні особи, які використовують земельні ділянки, зобов'язані безперешкодно допускати державних інспекторів з контролю за використанням та охороною земель на земельні ділянки, що перебувають у їх власності чи в користуванні, та надавати для ознайомлення і перевірки документи, які засвідчують це право.

Державні інспектори проводять перевірки стану дотримання земельного законодавства в присутності власників земельних ділянок чи землекористувачів або уповноважених ними осіб, а також осіб, які вчинили порушення земельного законодавства (пп.4.1. Порядку).

У відповідності до п. 4.2. Порядку при проведенні перевірки державний інспектор: установлює особу, яка є власником земельної ділянки чи землекористувачем; при встановленні факту зміни власника чи користувача об'єкта нерухомості уживає заходів для з'ясування особи фактичного власника чи користувача; установлює правомірність використання земельних ділянок іншими землекористувачами, яким вони не надані у власність чи користування; перевіряє наявність документів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою; перевіряє дотримання режиму використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення; уточнює відповідність місця розташування та меж земельної ділянки, мір ліній, визначених у документах, які посвідчують право користування земельною ділянкою, фактичним мірам ліній на місцевості.

При виявленні порушення земельного законодавства державний інспектор: з'ясовує обставини та суть скоєного порушення земельного законодавства; установлює особу, яка здійснила порушення земельного законодавства; установлює, чи є в діях чи бездіяльності особи, яка вчинила порушення земельного законодавства, ознаки адміністративного правопорушення або склад злочину; обстежує земельну ділянку і встановлює, чи завдана юридичними чи фізичними особами шкода земельним ресурсам унаслідок їхньої господарської та іншої діяльності (п. 4.3. Порядку).

При проведенні всіх видів перевірок державний інспектор складає акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства (п. 5.1. Порядку).

З метою усунення наслідків виявленого порушення державний інспектор видає особі, яка скоїла правопорушення, припис про їх усунення. Термін усунення наслідків правопорушення встановлюється державним інспектором, але не більше 30-денного строку (п. 6.2. Порядку).

У разі невиконання особою, яка допустила порушення земельного законодавства, припису протягом указаного в ньому строку, державний інспектор складає протокол про адміністративне правопорушення (за невиконання припису) за статтею 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З метою усунення наслідків правопорушення державний інспектор повторно видає припис про припинення правопорушення чи усунення його наслідків та встановлює строк його виконання, але не більше 30-денного строку п. 6.4. Порядку).

Статтею 9 Закону від 19 червня 2003 р. № 963-ІV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі - Закон № 963-ІV) визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

Згідно із п.1 Положення про Державну інспекцію з контролю за використанням і охороною земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 р. № 1958 (далі - Положення) Державна інспекція з контролю за використанням і охороною земель (далі - Держземінспекція) є урядовим органом державного управління, який діє у складі Державного комітету України по земельних ресурсах і йому підпорядковується.

Держземінспекція організує і здійснює державний контроль за використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення (абз.4 підпункту 1 п.4 Положення).

Пунктом 5 Положення (який кореспондується із абз.3 ч.1 ст.10 Закону № 963-ІV) передбачено, що Держземінспекція та державні інспектори в межах своїх повноважень мають право давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог земельного законодавства.

Пунктом 2.1 Положення про порядок оформлення, видачі і реєстрації приписів у разі виявлення порушень земельного законодавства, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 9 березня 2004 р. № 67*, передбачено, що припис - це обов'язкова для виконання письмова вимога державного інспектора, яка видається юридичним і фізичним особам з метою припинення виявленого порушення земельного законодавства та усунення його наслідків.

Крім того, згідно із пунктом 3 Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 12.12.2003 р. № 312 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 р. за № 1223/8544 (далі - Порядок), Держземінспекція та її територіальні органи проводять планові, позапланові та оперативні перевірки.

Згідно із пунктом 5.1 Порядку державний інспектор при проведенні всіх видів перевірок складає акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства.

У разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор складає протокол про адміністративне правопорушення (п.6.1 Порядку).

А відповідно до пункту 6.2 Порядку державний інспектор видає особі, яка скоїла правопорушення, припис з метою усунення його наслідків.

Пунктом 6.4 Порядку визначено, що у разі невиконання особою, яка допустила порушення земельного законодавства, припису протягом указаного в ньому строку, державний інспектор складає протокол про адміністративне правопорушення за статтею 188-5 (невиконання припису) Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем Горблянською В.В. в межах своїх повноважень на підставі відповідного наказу здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства шляхом проведення перевірки фактів самовільного зайняття частини земельної ділянки площею 0.0031 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

В результаті складено акт перевірки від 11.12.2017 року та акт обстеження земельної ділянки, в яких зафіксовано , що позивачем самовільно зайнято частину земельної ділянки, площею 0.0031 га, яка розташована по АДРЕСА_1, співвласниками якої згідно державних актів є ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Зокрема, позивач відгородив вказану ділянку металічними стовпчиками та сіткою (а.с.44-47).

З приводу таких дій (самовільного захоплення частини земельної ділянки,) позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності ст. 53-1 КУпАП ( постанова від 20.12.2017року) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 170 грн., яке позивач сплатив.

Також встановлено, що 17 січня 2018року інспектор Горблянська В.В. склала протокол за №04.4-22/03, в якому зазначила, що ОСОБА_1 не виконав припис від 12.12.2017року щодо самовільного зайняття частини земельної ділянки, площею 0,0031га по АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_3 на ОСОБА_4 ( а.с.5).

29 січня 2018року цим же інспектором винесено постанову, в якій зазначено, що ОСОБА_1 невиконав вимоги припису від 12.12.2017року щодо самовільного зайняття частини земельної ділянки, площею 0,0031га по АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_3 на ОСОБА_4 та накладено стягнення за ст. 188-5 КУпАП у вигляді штрафу розміром 153грн. (а.с.4).

Оскаржуючи вказану постанову, позивач вказував на те, що він отримував тільки припис від 17січня 2018року, який і долучив до справи разом з позовом ( а.с.7), про існування припису від 12.12.2017року його взагалі невідомо і він його не отримував.

Відповідач Горблянська В.В. стверджувала, що з приводу дій позивача щодо самовільного захоплення земельної ділянки нею виносилися два приписи : 12.12.2017року, за невиконання якого позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП та припис від 17.01.2018року, який направлено до Болехівської міської ради і рішення по ньому не прийнято.

На підтвердження вручення позивачу припису від 12.12.2017року відповідач покликалася на те, що вказаний припис разом із протоколом від 12.12.2017року було направлено позивачу рекомендованим листом (а.с.165-169).

Позивач, заперечуючи таким доводам, вказував, що 12.12.2017 року він був присутнім при складанні Горблянською В.В. протоколу від 12.12.2017року за №04.4-22/13 за ст. 153-1 КУпАП. І оскільки відмовився підписувати його, то вказаний протокол йому надіслали поштою. Однак про те, що з приводу нього виносився в той день і ще припис відповідач його не повідомляла і позивач зазначає, що вказаний припис не був надісланий разом з протоколом, як про це твердить відповідач і він його не отримував.

Даючи оцінку доводам сторін щодо отримання припису від 12.12.2017року особою, яка має його виконати, тобто позивачем, суд виходить з наступного.

Так, встановлено, що відносно ОСОБА_1 виносилися два приписи з приводу самовільного захоплення земельної ділянки , зокрема, 12.12.2017року та 17.01.2018року. Дійсно, на приписі від 17.01.2018року, який позивач отримав та долучив до позовної заяви, міститься відмітка про вручення йому. Зокрема, зазначено: «припис отримав особисто 17 січня 2018року ОСОБА_6" та засвідчено підписом одержувача ( а.с.7).

Разом з тим, про існування припису від 12.12.2017року позивачу стало відомо з долученого відповідачем до відзиву матеріалів справи (а.с.54-55).

Так, у вказаному приписі зазначено, що ОСОБА_1 самовільно зайняв частину земельної ділянки, площею 0.0031 га, яка розташована по АДРЕСА_1, співвласниками якої згідно державних актів є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і в 30-денний термін повинен усунути порушення чинного законодавства. При цьому, не зазначено, яким чином мають бути усунуті порушення в строк до 11.01.2018року.

Встановлено, що у приписі від 12.12.2017року у відмітці про вручення, відсутні будь-які відомості про вручення її ОСОБА_1, чи відмову у отриманні, а також дати направлення припису.( а.с.55).

Окрім того, відсутній і супровідний лист, в якому би зафіксовано про направлення позивачу вказаного припису.

Слід відмітити, шо позивач стверджував про те, що 14.12.2017року він отримав від відповідача повідомлення про виклик на справу про адміністративне правопорушення згідно протоколу від 12.12.2017року.

І дійсно, на а.с.53 міститься повідомлення від 12.12.2017року про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Однак даних про те, що разом із повідомленням надсилається припис, матеріали справи не містять.

При таких обставинах, не заслуговує на увагу твердження відповідача на а.с.166-168 про те, що вказаний припис був направлений позивачу 12.12.2017 року та отриманий 14.12.2017 року разом із копією протоколу від 12.12.2017року .

Окрім того, як встановив суд, 12.12.2017року позивач був присутнім при складанні відповідачем інспектором Горблянською В.В. протоколу щодо нього за ст. 53-1 КУпАП і відповідач не довів, що в цей день він повідомив ОСОБА_1 про винесення припису від 12.12.2017року і позивач відмовився його отримувати.

Тобто, не доведено, що при винесенні припису ОСОБА_1 був присутній та був повідомлений про його зміст, обізнаний щодо наявності вказаного припису та необхідність виконати вимоги припису від 12.12.2017р. у 30-денний строк.

При таких обставинах суд вважає, що припис від 12.12.2017року не був належним чином доведений до відома позивача, у зв"язку з чим, у останнього не виникло обов"язку щодо виконання вимог, викладених у приписі.

Чинне законодавства встановлює, що результати проведення перевірки мають бути доведеними до відома суб'єкта містобудування, прийняте рішення має бути доведеним до відома суб'єкта містобудування з роз'ясненням строків та порядку його оскарження, що не було дотримано відповідачем, внаслідок чого грубо порушено права позивача.

Так, сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер'їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії», п. 74).

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідачем, всупереч вимогам ст 77КАС України, не було надано доказів на підтвердження факту доведення до позивача в установленому порядку припису від 12.12.2017 року .

Таким чином, судом в встановлено, що позивач не був повідомлений про прийняття відносно нього припису від 12.12.2017р. та строків його виконання, а отже й не міг його виконати у строк до 12.01.2018р., що виключає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-5 КУпАП.

Окрім того, заслуговують на увагу твердження позивача про те, що під час складання протоколу від 17.01.2018 року з приводу перевірки невиконання позивачем припису від 12.12.2017 року, інспектором Горблянською В.В. були допущені і інші процесуальні порушення.

Так, в судовому засіданні відповідач Горблянська В.В. підтвердила той факт, що допустилася помилки з приводу неправильного зазначення всіх обставин справи, зокрема, щодо свідка ОСОБА_5

У відповідності до вимог ч.1 ст 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до відповідальності, при наявності свідків і потерпілих - і цими особами.

Згідно із ст. 272 КУпАП свідок у справі про адміністративне правопорушення є особа , якій відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Разом з тим, із змісту протоколу від 17.01.2018року з приводу невиконання вимог припису, який вручено позивачу на а.с.5 вбачається про те, що відсутні відомості про свідка ОСОБА_5

В той же у протоколу, який долучений відповідачем до відзиву на а.с.64 -66 зазначено відомості про свідка ОСОБА_5

В судовому засіданні інспектор Горблянська В.В. підтвердила, що склавши один примірник протоколу, не зазначила про свідка ОСОБА_5, який насправді не проводив огляд земельної ділянки з приводу виконання припису, а перебував в автомобілі через неприязні стосунки з позивачем, і вказаний примірник вручила позивачу. І вже після того, як протокол вручила позивачу, в другому примірнику протоколу дописала дані про свідка ОСОБА_5

Вказані дії Горблянської В.В. свідчать про порушення нею вимог ст. 256 КУпАП щодо протоколу та ставлять під сумнів правомірність його складання.

Про винесення на підставі вказаного протоколу з порушення зазначених вимог закону оскаржуваної постанови свідчить і той факт, що постанова, як і протокол, складена однією особою- Горблянською В.В., що є неприпустими, оскільки порушений принцип забезпечення законності та об"єктивного розгляду справи, закріплений в ст. 7 КУПАП.

А тому суд приходить до висновку необхідність скасування оскарженої постанови від 29.01.2018року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного , керуючись ст.2, 5, 9, 241-246, 286 КАС України суд,-

ухвалив:

Позов задоволити .

Скасувати постанову від 29 січня 2018року № 04.4-23/03 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 153 ( сто п"ятдесят три) гривень за ст.188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Болехівський міський суд.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

Позивач : ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1

Відповідач : начальник державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Горблянська Василина Василівна - вул. Пушкіна, 12 м.Долина Івано-Франківської області.

Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області -місцезнаходження вул. Сахарова, 34 м.Івано-Франківськ, .

Суддя О.С. Головенко