Справа № 241/1221/17
Суддя: Ковтуненко В. О.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №241/1221/17
Провадження №2-а/263/159/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко В.О.,

при секретарі Турчиній Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Мангушського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області №5 від 25.08.2017 року про примусове повернення до країни походження громадянина Грузії ОСОБА_1 в частині заборони подальшого в'їзду в Україну терміном на три роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відносно нього Мангушським РВ ГУ ДМС України в Донецькій області був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП. Окрім цього, 25.08.2017 року рішенням головного спеціаліста Мангушського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області його примусово видворили та заборонили в'їзд на територію України строком на три роки. Процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця. Підстави для заборони в'їзду іноземця в Україну визначені ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вони є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Разом з тим ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не визначено підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення. Сам він до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває, а тому обставин, які б забороняли в'їзд в Україну, відповідачем не виявлено.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні наполягала на задоволені позову, за обставинами наведеними в позовній заяві.

Представники відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Ставицький О.В. та Полякова В.В. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, оскільки рішення відповідає вимогам законодавства.

Враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, уродженець Грузії, м. Тбілісі, є громадянином Грузії.

25 серпня 2017 року начальником Мангушського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП.

Вимогами ч.1 ст.203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Постановою начальника Мангушського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 25 серпня 2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, який в той же день був сплачено позивачем.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 25 серпня 2018 року було встановлено громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Тбілісі, Грузії, який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме, ухилявся від виїзду з України після закінчення терміну перебування в Україні.

25 серпня 2017 року головним спеціалістом Мангушського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1, зобов'язано його покинути територію України у термін до 23 вересня 2017 року з забороною в'їзду на територію України терміном на три роки.

Згідно ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Позивач просить скасувати рішення головного спеціаліста Мангушського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області про примусове видворення за межі України в частині заборони в'їзду на територію України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

В силу вимог ч.ч.1,2 ст.26 наведеного Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Підставами для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, зокрема, є: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду (ст.ст. 13, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

При цьому слід зазначити, що процедура заборони в'їзду в Україну не є наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Відповідно до частин третьої та десятої статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про видворення тягне за собою обов'язок іноземця, особи без громадянства покинути територію України. Видворення іноземця (особи без громадянства) супроводжується забороною його в'їзду на територію України тільки у випадку, коли орган внутрішніх справ (частина перша статті 32 згаданого Закону) або орган охорони державного кордону (стаття 31 згаданого Закону, пункт 39 Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.95 № 1074) прийме про це окреме рішення.

Так, згідно із ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за порушення іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання Правил транзитного проїзду через територію України, до них застосовуються заходи відповідно до законодавства України.

Згідно ст.32 зазначеного вище Закону, іноземець та особа без громадянства, який вчинив злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного йому покарання чи виконання адміністративного стягнення може бути видворений за межі України. Рішення про видворення його за межі України після відбуття ним покарання чи виконання адміністративного стягнення приймається органом внутрішніх справ за місцем його перебування з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення. За рішенням органу внутрішніх справ видворення іноземця та особи без громадянства за межі України може супроводжуватися забороною подальшого в'їзду в Україну строком до п'яти років. Строки заборони подальшого в'їзду в Україну обчислюються з дня винесення вказаного рішення. Порядок виконання рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну визначається законодавством України.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», під грубим порушенням законодавства слід розуміти, зокрема, грубе порушення Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 (далі Правила), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїзду через територію України.

Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Так, іноземці, які постійно проживають в Україні, можуть перебувати в Україні за своїми національними паспортами та українськими документами-посвідками на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п. 19 Правил, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.2 Положення Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обставини, на які посилається позивач та представник позивача, а саме, що позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває, подав документи для отримання біометричного паспорту, має постійне місце проживання, не є підставами для визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України в частині заборони в'їзду в Україну.

Твердження представника позивача про невідповідність рішення про заборону в'їзду в Україні вимогам ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» спростовуються приписами абзацу 2 пункту 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду і Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 17 грудня 2013 року №1235.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правові підстави щодо скасування рішення.

Тому у задоволенні позовних вимог громадянина Грузії ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про скасування рішення про примусове повернення з України в частині заборони в'їзду в Україну слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 6-9, 20, 72-77, 90, 139, 241-250, 255, 295, 297 КАС України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування рішення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.О. Ковтуненко