Справа № 810/3847/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 листопада 2018 року 10:47 № 810/3847/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В. при секретарі судового засідання Чуб Н.С.

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - не прибув

від третьої особи - не прибув

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_2

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва

Вольт Тетяни Леонідівни

третя особа Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»

про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольт Тетяни Леонідівни (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання протиправною та скасування постанови від 27 квітня 2018 року про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена відповідачем з порушенням вимог законодавства України. Зокрема, оскільки місце проживання позивача знаходиться за межами м. Києва, позивач не має майна, розташованого у м. Києві, відкриття виконавчого провадження відповідачем, виконавчий округ якого розташований у м. Києві, не відповідає вимогам законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольт Тетяни Леонідівни передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду вказаного позову визначено суддю Аверкову В.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даними позовом задоволено. Визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, поновлено строк звернення до адміністративного суду з даним позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 18 вересня 2018 року, яке відкладено до 28 вересня 2018 року.

28 вересня 2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами та обґрунтуванням позову, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дії відповідача були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року судове засідання, призначене на 01 листопада 2018 року постановлено провести за участю позивача у режимі відеоконференції.

В порядку статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 01 листопада 2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» підписано пропозицію укласти договір (оферту) 16 травня 2014 року про надання споживчого кредиту з метою рефінансування заборгованості шляхом її погашення кредитору у повному обсязі за рахунок коштів кредиту у сумах та за реквізитами, зазначеними у п.2.9 цієї пропозиції. Сума кредиту - 43635,21 грн. з розміром % ставки - 9%, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1,35 %.

19 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на підставі ст. ст. 87-92 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 29 червня 1999 року №1172, вчинено виконавчий напис, яким пропонується стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №GP-6355969 від 16 травня 2014 року за період з 12 березня 2017 року по 12 березня 2018 року, у розмірі строк сплати якої настав 72309,44грн. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і має бути пред'явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №1267.

27 квітня 2018 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» звернулося до приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Вольт Т.Л. з заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій, зокрема, зазначено, що заявник просить відкрити виконавче провадження за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника.

Постановою від 27 квітня 2018 року ВП №56290412 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 72309,44 грн.

Крім того, 08 травня 2018 року відповідачем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у ТОВ «Новотех-Термінал», адреса місця реєстрації: 65026, Одеська обл., м. Одеса, Приморський р-н, площа Митна, 1.

Вважаючи спірну постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно положень статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно із ч.2 ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

У заяві про відкриття виконавчого провадження вказано про наявність у м. Києві майна боржника (грошових коштів).

Відповідачем долучено до матеріалів справи довідку ПАТ «ПУМБ» від 24 вересня 2018 року №1-02 про відкриття позивачу у ПАТ «ПУМБ» рахунку. Відповідач зазначає, що, підставі ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження відкрито за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника, у зв'язку з тим, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Суд зазначає, що місцезнаходження майна - це адреса, за якою знаходиться майно, належне боржнику.

При цьому, щодо заявлених у заяві про відкриття виконавчого провадження в якості майна грошових коштів на рахунку позивача, відкритому у банківській установі, що знаходиться у м. Києві, суд зазначає наступне.

Положеннями Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Так, згідно ч.1 ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, оскільки між позивачем та ПАТ «ПУМБ» укладено кредитний договір, власні кошти на банківському рахунку позивача, відкритому у ПАТ «ПУМБ», на підставі якого відповідачем і відкрито виконавче провадження, відсутні. Тобто, на вказаному банківському рахунку обліковуються не гроші, а лише вимоги банку стосовно позивача у розумінні положень Закону України «Про банки та банківську діяльність», які не є речами. При цьому, у законодавстві відсутні положення, які свідчили б про матеріальний зміст вимог банку до клієнтів, про існування їх поза банківською установою.

Враховуючи вищевикладене, вимоги банку на банківському рахунку позивача не є речами у розумінні положень ЦК України в межах спірних правовідносин.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач ПАТ «ПУМБ» просить відкрити виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника, не долучивши при цьому до вказаної заяви доказів наявності майна боржника у м. Київ.

Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження та підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту, позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, вказана адреса зареєстрованого місця проживання позивача зазначена в оскаржуваній постанові.

Отже, за вказаних обставин, відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи заборгованості, місце проживання якої є АДРЕСА_1.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові виконавчим округом відповідача є місто Київ, а не Одеська область.

Щодо посилання відповідача на лист Міністерства юстиції України, як на правомірність вчинення дії при відкритті виконавчого провадження, суд зазначає, що роз'яснення надано відповідачу з посиланням на загальні норми Цивільного кодексу України в частині віднесення грошей до різновиду майна, тоді як норми Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальними до даних правовідносин, а по-друге, згідно ч.2ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, проте за ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Таким чином Закон України «Про виконавче провадження» вирізняє майно боржника, на майно як таке, що підлягає державній реєстрації з метою встановлення його місцезнаходження та примусової реалізації, інше майно, а також кошти незалежно від того, зберігаються вони на рахунках у банківській установі чи отриманні у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії і в інший спосіб або зберігаються у власності боржника.

При цьому, якщо законодавець у Законі України «Про виконавче провадження» вживає термін «майно», поширюючи його значення на «кошти», то термін «кошти» відображається в дужках чи пов'язується змістом у відповідному реченні.

Натомість у ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» термін «майно» вжито без вказівки про кошти.

Отже, виконання рішення за місцезнаходженням майна в розумінні вимог ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає можливості виконання рішення за місцезнаходженням коштів.

На переконання суду, положення ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», що стосуються виконання рішення за місцезнаходженням майна, розроблені для найбільш швидкого та ефективного доступу державного виконавця до майна з метою його опису та примусової реалізації, натомість арешт коштів на рахунках не вимагає особистої присутності державного виконавця та може бути здійснений навіть за умови значної віддаленості установи банку.

З огляду на зазначене, ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» не поширює свою дію на випадки стягнення грошових коштів, що знаходяться на рахунках банківських установ.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства України прийняла до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в неї достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольт Тетяни Леонідівни (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) від 27 квітня 2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №56290412.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 286, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова

Повний текст рішення виготовлений 02.11.2018.