Справа № 725/4472/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/4472/18

Головуючий у 1-й інстанції: Войтун О.Б.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

06 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 жовтня 2018 року (прийняте у м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах якого на підставі договору діє ОСОБА_3 до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №1760/40800/18 від 10.08.2018,

В С Т А Н О В И В :

позивач 21.08.2018 звернувся із адміністративним позовом до Першотравневого районного суду м. Чернівці в якому просив визнати протиправним та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №1760/40800/18 від 10.08.2018 винесену заступником начальника Чернівецької митниці ДФС Жижияном І.Є. про визнання винним громадянина ОСОБА_2 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме: 636 787,98 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.10.2018 адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову №1760/40800/18 від 10.08.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та зобов'язано надіслати справу на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що у службовій записці використовувались Інтернет ресурси, можливість використання яких передбачена Методикою та вказані фактори, які б дали можливість більш точно визначити митну вартість автомобіля. Крім того, вказує на те, що у ОСОБА_2 наявний як паспорт громадянина України так і громадянина Румунії, та він має постійне місце проживання на території України, тому відповідно до норм чинного законодавства України, він у правових відносинах з Україною, має статус громадянина-резидента та на території України повинен користуватись документами громадянина України. Відтак, при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації позивач надав паспорт громадянина Румунії з метою ухилення від сплати митних платежів.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

17.06.2018 головним державним інспектором-кінологом ВОР УПМП та МВ Чернівецької митниці ДФС Корнієнко О.В. було складено відносно ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил №1760/408000/18.

Згідно протоколу, під час здійснення митних формальностей інспектором гр. ОСОБА_2 пред'явив паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1. Відповідно до інформації яка міститься в програмно інформаційному комплексі "Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення" ЕАІС, митним органом встановлено, що при перетині митного кордону гр. ОСОБА_2 на виїзд на митну територію України та т/з марки "Фольксваген Пасат", країна реєстрації Румунія державний номер НОМЕР_2 в режимі тимчасового ввезення в термін до одного року, використовував закордонний паспорт громадянина Румунії НОМЕР_3, виданий 18.04.2017, поліцією м. Сучава, на ім'я ОСОБА_2.

Згідно поданого до митного контролю паспорта громадянина Румунії НОМЕР_3, виданий 18.04.2017 на ім'я ОСОБА_2 та пред'явленого паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданого 25.05.2010 на ім'я ОСОБА_2 належать одній і ті ж особі, що позивач підтвердив.

Маючи статус "резидента", для перетину митного кордону на транспортному засобі марки "Фольксваген Пасат", країна реєстрації Румунія, державний номер НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4 гр. ОСОБА_2 використовував паспортний документ громадянина Румунії НОМЕР_3, виданий на його ім'я.

Інспектором в протоколі вказано, що позивач вчинив дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, передбачених законодавством України, щодо транспортного засобу "Фольксваген Пасат", країна реєстрації Румунія, державний номер НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4, а саме особа надавала паспортний документ зі статусом "нерезидент".

Таким чином, під час ввезення транспортного засобу "Фольксваген Пасат", державний номер НОМЕР_2, особа надавала документ, який є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортного засобу особистого користування, маючи статус "резидента".

10.08.2018 постановою по справі про порушення митних правил №1760/40800/18 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 636 787, 98 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки службова записка по даній справі має інформативний характер і визначена в ній сума не точна, а орієнтовна, то на її підставі не може бути визначено митну вартість транспортного засобу, що має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки санкція статті 485 МК України передбачає стягнення у розмірі 300% саме несплаченої суми митних платежів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Частиною 3 ст. 380 МК України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно ст.485 МК України особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно п. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, п. 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201 встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 під час ввезення на митну територію України транспортного засобу марки "Фольксваген Пасат", державний номер НОМЕР_2 надав паспорт громадянина Румунії.

Згідно довідки Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 18.06.2018 гр. ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою с. Драниця, Новоселичького району, Чернівецької області по паспорту громадянина України серії НОМЕР_5, виданий 12.01.2007 Новоселицьким РВ УМВС в Чернівецькій області був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 від 25.05.2010.

Отже, станом на 07.02.2018 наявний був як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина Румунії, та він мав постійне місце проживання на території України, а тому, у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина - резидента.

Відтак, позивач зобов'язаний сплатити всі необхідні митні платежі при тимчасовому ввезенні на територію України транспортних засобів особистого користування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 50 МК України, для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, митним органом не було встановлено відомостей про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився позивачем, о тому, при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення уповноважений орган керувався службовою запискою №853/24-70-19-30 від 16.07.2018, відповідно до якої орієнтовна сума митних платежів складає 212262,66 грн.

Зокрема, зі змісту вказаної службової записки слідує, що митну вартість автомобіля марки "Фольксваген Пасат" державний номер НОМЕР_2 було визначено враховуючи відомості вінкоду транспортного засобу. При цьому, у даній службовій записці вказано, що відомості, щодо митної вартості транспортного засобу є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів. Крім того, запропоновано для більш точної інформації, щодо визначення митної вартості автомобіля звернутися до експертів автотоварознавців щодо отримання інформації про комплектацію, ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, які впливають на визначення митної вартості товарів та на повноту нарахування митних пошкоджень.

При цьому, жодних доказів в підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів ні суду І інстанції ні апеляційному суду не надано.

Разом з цим, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що у службовій записці для визначення вартості транспортного засобу використовувались Інтернет ресурси. Також вказано, що у службовій записці вказані фактори, які б дали можливість більш точно визначити митну вартість автомобіля. Однак, за відсутності вказаних факторів, згідно положень Методики, митна вартість визначається за інформацією, отриманою з мережі Інтернет. Саме таку інформацію митним органом використано.

Проте, вказане твердження апелянта прямо суперечить змісту самої службової записки від 16.07.2018, на підставі якої відповідачем розраховано суму штрафу у постанові від 10.08.2018 №1760/40800/18. У вказаній записці зазначено, що відомості, щодо митної вартості транспортного засобу не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

Таким чином, службова записка митного органу не вважається належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не визначає точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика) у пункті 7.35 вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп'ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

Таким чином, відповідачем не дотримано вимог Методики, посилання на те, що для визначення вартості транспортного засобу використовувались Інтернет ресурси не підтверджується матеріалами справи, не надано підтвердження включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, як і не надано звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

Відтак, уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги ст. 489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави дійти висновку про передчасність винесення відповідачем оскаржуваної в межах даної справи постанови, оскільки митним органом не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність останньої.

Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що митним органом не доведено правомірність притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили правомірність їх дій та обґрунтованість висновків.

Разом з тим, на час апеляційного розгляду справи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. За логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не обґрунтовано підстави притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшуковування доказів винуватості особи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність скасування постанови про порушення позивачем митних правил та надіслання справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме - Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України.

Разом з тим, під час нового розгляду митному органу необхідно врахувати та надати оцінку поясненням позивача про те, що автомобіль марки "Фольксваген Пасат" 2000 року випуску, румунський реєстраційний номер НОМЕР_2, в липні 2018 року було реекспортовано за межі митної території України, а оскаржувана постанова була винесена 10.08.2018, тобто після завершення митного режиму тимчасового ввезення шляхом реекспорту ввезеного автомобіля, що вказує на відсутність у позивача умислу на ухилення від сплати митних платежів.

Крім того, відповідачу також необхідно врахувати та перевірити посилання позивача на те, що згідно ст. 2 Закону України "Про деякі питання ввезення на митну територію України та реєстрації транспортних засобів" від 06.07.2005 № 2739-IV, з 01.01.2016 розмитнення та поміщення в режимі імпорту можливе тільки при ввезенні транспортних засобів не нижче екологічного стандарту "ЄВРО-5", тобто оподаткуванню підлягають тільки транспортні засоби, які відповідають зазначеному стандарту.

При цьому, поміщення у митний режим імпорту автомобіля марки "Фольксваген Пасат" 2000 року випуску, румунський реєстраційний номер НОМЕР_2, який відповідає стандарту "ЄВРО-3" заборонено.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.