Справа № 552/4855/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 552/4855/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Гуцала М.І.

суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора 3 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.09.2018, суддя І інстанції Турченко Т.В. (повний текст складено 24.09.2018) по справі № 552/4855/18

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора 3 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_1

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 23.08.2018 року серія ЕАВ №553378,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 3 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 23.08.2018 серія ЕАВ №553378.

В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що постановою інспектора патрульної поліції від 23.08.2018 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП України з накладенням штрафу в розмірі 425 грн. Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху України він не порушував, адміністративного правопорушення не вчиняв, а тому дії інспектора вважає протиправними.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.09.2018 адміністративний позов було задоволено частково. Постанову інспектора 3 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області ОСОБА_1 по адміністративній справі серії ЕАВ №553378, винесену 23.08.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП - змінено. Визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КупАП. Звільнено ОСОБА_2 від адміністративного стягнення у виді штрафу, обмежившись усним зауваженням.

Не погодившись з таким рішенням відповідачем, інспектором 3 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області лейтенантом поліції ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу, в якій стверджується про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правилами ст. 22 КупАП. Вказує, що позивачем було визнано свою вину.

Позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №553378 від 23.08.2018 року до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зі змісту постанови вбачається, що 23.08.2018 позивач ОСОБА_2, керуючи автомобілем Mazda 6, державний номерний знак AE 9742 IB, рухаючись по вул. Островського 58Д в с. Іванівка, рухався в лівій смузі для руху не маючи необхідності здійснити поворот ліворуч (розворот) у той час коли права крайня смуга була вільна, а під час зупинки на вимогу поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.п. 11.5 та 9.9 б ПДР України.

Приймаючи судове рішення про часткове задоволення адміністративного позову та зміни постанови про адміністративне правопорушення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 22 КУпАП суд, переглядаючи правильність притягнення особи до адміністративної відповідальності, може дійти висновку про малозначність вчиненого адміністративного правопорушення та звільнити порушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, в тому числі передбачені частини першою, другою та третьою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно із ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 283 КУпАП визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями) (далі - Правила дорожнього руху/ ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, у пункті 11.2 передбачають, що на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об'їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Згідно з п. 11.5 ПДР, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що позивачем порушено п. 11.5 та п.п. «б» п. 9.2 ПДР України, оскільки він здійснив порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, а саме: рух в крайній лівій смузі для руху, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, розворот або випередження.

Доводи позивача про те, що він мав намір здійснити поворот наліво по вул. Шевченка в напрямку руху с. Давидівка є неспроможними з огляду на відеофіксацію фактичних обставин руху автомобіля під керуванням позивача. Адже, з відеореєстратора патрульного автомобіля вбачається, що позивачем не застосовувалось попереджуючого сигналу, а саме: світлових покажчиків повороту відповідного напрямку, як це передбачено вимогами п.п. «б» п. 9.2 ПДР України.

Ствердження ОСОБА_2 про негативний стан дорожнього покриття правої полоси руху теж не відповідають фактичним обставинам події правопорушення, зафіксованих відеореєстратором відповідача. Інших доказів таких стверджень позивача в ході судового розгляду не було встановлено.

Фактично в своєму позові ОСОБА_2 визнає, що рухався по лівій полосі автодороги, підтверджуючи вільну від транспортних засобів праву полосу руху на відстані, на його думку, 200 м. Тобто, у позивача була можливість виконання вимог п. 11.5 ПДР України.

Крім того, відеозаписом також підтверджено, що позивачем не застосовано попереджувального сигналу, передбаченого п.п. «б» п. 9.9 ПДР України.

Зокрема, відповідно до п.п. «б» п. 9.9. ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу працівника поліції.

Ствердження позивача про те, що при зупинці транспортного засобу ним було ввімкнуто аварійну сигналізацію, яка відімкнулася сама, коли він заглушив двигун автомобіля, не лише не відповідає фактичним обставинам справи, зафіксованих на відеореєстратор відповідача, але й конструктивній схемі освітлювальних приборів будь-якого легкового автомобіля серійного випуску. Доказів несправної роботи аварійної сигналізації автомобіля позивачем не було надано, оскільки про таку несправність він не зазначав ні в позові, ні в ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вирішуючи питання про можливість суду звільнити порушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тобто, положення п. 4 ч.3 ст. 286 КАС надають суду повноваження змінити саме захід адміністративного стягнення в бік його пом'якшення.

Відповідно до ст. 24 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення: 1) попередження; 2) штраф; 2-1) штрафні бали; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті.

Наведений перелік видів адміністративних стягнень, які підлягають застосуванню за правопорушення, передбачені КУпАП, є вичерпним.

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Отже, усне зауваження є заходом впливу, який не пов'язаний с накладенням адміністративного стягнення, а тому суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про можливість зміни застосованого уповноваженою посадовою особою заходу стягнення у вигляді штрафу на усне зауваження.

Крім того, згідно зі ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Таким чином, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються обставини, які можуть вплинути на визнання адміністративного правопорушення малозначним.

Колегія суддів також звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, є порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, вчинене позивачем правопорушення пов'язане із тривалим пересуванням по дорозі, яка мала дві і більше смуги для руху в одному напрямку, де виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, у зв'язку з чим не може бути визнано малозначним.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи безпідставно застосовано зміну заходу стягнення, оскільки застосування до спірних правовідносин положень ст.22 КУпАП є помилковим.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції.

Необхідно зазначити, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати протиправним та скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Суд, в даному випадку, не розглядає справу про адміністративне правопорушення, не виносить рішення за результатами розгляду цієї справи, не вирішує питання про застосування стягнення за вчинене правопорушення, а, як було зазначено вище, лише перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах.

Разом з тим, за своїм змістом стаття 286 КАС України передбачає можливість зміни заходу стягнення на легше за наявності відповідних для цього обставин в межах статті, проте не передбачає повноважень суду, який розглядає публічно-правовий спір, звільняти особу від відповідальності за наявності безпосередньої вини за вчинення правопорушення у звязку з його малозначністю.

Як вже зазначалось, при малозначності адміністративного правопорушення згідно зі ст.22 КУпАП особа може бути звільнена лише від адміністративної відповідальності) органом (посадовою особою), уповноваженим вирішувати справу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора 3 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.09.2018 по справі № 552/4855/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Інспектора 3 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 23.08.2018 року серія ЕАВ №553378 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 06.11.2018.