Справа № 805/4087/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року справа №805/4087/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року (головуючий суддя І інстанції Толстолуцька М.М.) у справі № 805/4087/18-а за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій, скасування рішення про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи, зобовязання призначення допомоги та виплати заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації про:

- визнання незаконним та скасування рішення начальника управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі,

- зобовязання Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації призначити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі та виплатити заборгованість з її виплати, яка виникла з моменту звернення за нею в лютому 2018 року (а.с. 4-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації від 11 квітня 2018 року № 40. Зобовязано Управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 15 березня 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 33-35).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що за заявою позивача, останньому призначену відповідну адресну допомогу у встановленому чинним законодавством розмірі. Апелянт також зазначив, що оскільки позивач звільнився з роботи 07 квітня 2017 року, управлінням проведено перерахунок адресної допомоги, внаслідок чого, розмір допомоги у період з 01 травня 2017 року по 05 червня 2017 року склав 221 грн.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що після подання позивачем 15 березня 2018 року заяви про призначення адресної допомоги, управлінням, 11 квітня 2018 року прийнято рішення № 40 про відмову у призначенні зазначеної допомоги у звязку з тим, що позивач не працевлаштувався у попередньому періоді. На думку апелянта, управління не порушувало права позивача і підстави для скасування спірного рішення відсутні (а.с. 42-44).

02 листопада 2018 року від позивача надійшов до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права. У відзиві позивач заявив клопотання про повернення сплаченого судового збору за подання позовної заяви та витрат на направлення відзиву на апеляційну скаргу.

Судом першої інстанції зазначену справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Позивач, ОСОБА_1 є громадянином України, постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але внаслідок проведення на даній території антитерористичної операції вимушено покинув своє фактичне місце проживання та переїхав до с. Успенівка Марїнського району Донецької області.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації від 19 липня 2016 року № НОМЕР_1, позивача взято на облік, як особу яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, тобто визнано внутрішньо переміщеною особою (а.с. 13).

19 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, і відповідна адресна допомога була йому призначена в наступних розмірах:

- за період з 19 липня 2016 року по 18 січня 2017 року в розмірі 442,00 грн. щомісячно (згідно заяви від 19 липня 2016 року № 3809),

- за період з 06 лютого 2017 року по 05 серпня 2017 року в розмірі 442,00 грн. щомісячно (згідно заяви від 06 лютого 2016 року № 548),

- за період з 01 травня 2017 року по 05 червня 2017 року в розмірі 221,00 грн. щомісячно на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, у звязку з тим, що позивач звільнився з роботи 07 квітня 2017 року.

Оскільки ОСОБА_1 не подав відповідачу протягом двох місяців з дня звільнення відомостей про працевлаштування, виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи Управлінням соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації припинено.

Зазначені обставинами сторонами у справі не заперечуються та не є спірними.

11 грудня 2017 року позивача зареєстровано у якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису 2 244 000 0000 005843 (а.с. 10).

15 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою за вх. № 943 про заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується копією журналу реєстрації опрацьованих особових справ (а.с. 31-32).

За результатами розгляду заяви позивача, управлінням, 11 квітня 2018 року сформовано повідомлення № 40 про відмову у призначені адресної допомоги, в якому зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» допомога не призначена у звязку із не працевлаштуванням у попередньому періоді призначення (п. 3 Постанови) (а.с. 12).

Позивач з вищевказаним рішенням управління не погодився та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що управлінням неправомірно відмовлено позивачеві у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги, чим порушено його право на соціальний захист, гарантований Конституцією України, зазначивши, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобовязання відповідача призначити щомісячну адресну допомогу з 15 березня 2018 року згідно його заяви № 943, а не з лютого 2018 року, як зазначив позивач у позовній заяві.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб» (далі - Закон №1706) , внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок № 505).

Відповідно до п. 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

За приписами п.3 Порядку №505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Згідно з п. 7 Постанови № 505 якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (за виключеннями, до яких позивач не відноситься), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

За змістом цієї норми вбачається, що грошова допомога у разі її припинення відповідно до пункту 7 цього Порядку не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців

Як зазначалось судом вище, оскільки позивач не подав відповідачу протягом двох місяців з дня звільнення (07 квітня 2017 року) відомостей про працевлаштування, виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи Управлінням соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації йому припинено.

Незважаючи на той факт, що 11 грудня 2017 року позивача зареєстровано у якості фізичної особи-підприємця, після звернення останнього 15 березня 2018 року із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги, відповідач відмовив позивачу у призначенні відповідної допомоги, посилаючись, при цьому на п. 3 Постанови № 505, а саме, у звязку із не працевлаштуванням у попередньому періоді призначення. На переконання управління, позивач назавжди втрачає право на майбутнє отримання такої допомоги. Аналогічним доводом апелянт обґрунтовує й апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції із таким доводом апелянта не погоджується з огляду на наступне.

Так, п. 6 Порядку №505 передбачені виключні підстави, коли грошова допомога не призначається, а саме: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що Порядком № 505 не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, з урахуванням пунктів 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи, а у разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що такий підхід відповідає не тільки нормам Порядку № 505, але також відповідає меті надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, яка полягає в тому, що така допомога протягом послідових шестимісячних періодів надається всім внутрішньо переміщеним особам або сім'ям внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштувалися на новому місці та не є власниками житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або не мають на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Враховуючи все вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації неправомірно відмовлено позивачеві у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги, чим порушено його право на соціальний захист, гарантований Конституцією України, а також з тим, що щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг позивачу слід призначити з 15 березня 2018 року, оскільки позивач із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги звернувся 15 березня 2018 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Щодо клопотання позивача про стягнення судових витрат згідно доданих до відзиву платіжних документів, суд апеляційної інстанції зазначає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки по-перше рішенням суду першої інстанції стягнуто судовий збір за подання позовної заяви за рахунок бюджетних асигнувань пенсійного органу, по-друге, ніяких доказів щодо понесених витрат на направлення відзиву до суду апеляційної інстанції позивачем не надано, що підтверджується актом Першого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року № 6/18.

Керуючись статтями 250,257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі № 805/4087/18-а залишити без змін.

Відмовити у задоволені клопотання ОСОБА_1 про стягнення з Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_2

ОСОБА_3