Справа № 815/6080/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/6080/17

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря Худика С.А.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Родовід Банк на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Родовід Банк до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа ОСОБА_3, про визнання протиправними дії та скасування постанови про повернення виконавчого документу

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Родовід Банк ( Позивач ) звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача з винесення постанови від 05.10.2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП № 51539642 та скасувати вказану постанову.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.11.2017р. стягувач отримав постанову державного виконавця від 05.10.2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.7 ч.37 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016р., - у звязку із неможливістю звернути стягнення на заставне майно, так як розшук предмета застави, який здійснювався органами внутрішніх справ протягом 1 року, виявився безрезультатним. Позивач вважає зазначені дії державного виконавця неправомірними, зважаючи на те, що на час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999р. У звязку із цим на підставі п.7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016р. до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Закону № 606-XIV від 21.04.1999р., якими в свою чергу, розшук майна боржника не обмежувався у часі. В той же час, в оскаржуваній постанові державним виконавцем не зазначено жодних дій та заходів, які останнім вчинено/вжито в процесі виконавчого провадження за виконавчим документом. При цьому державним виконавцем не вручено та не направлено стягувачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії постанови про розшук ТЗ боржника, копій інших процесуальних документів; не здійснено самостійного розшуку майна, на яке накладено стягнення, за місцем мешкання боржника.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року - в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, ПАТ Родовід Банк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що повертаючи виконавчий документ стягувану, державний виконавець послався на норму п.7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р.№ 1404-VIII (далі - нова редакція), згідно з якою виконавчий документ повертається стягувану, якщо боржник - фізична особа чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Вважає, що застосування даної норми права до взаємовідносин сторін є необгрунтованим, оскільки виконавчі дії з розшуку майна боржника розпочалися до набрання чинності новим Законом України «Про виконавче провадження». Отже, згідно з п.7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII (нова редакція), до правовідносин сторін мають застосовуватися норми Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 p., згідно з яким розшук майна боржника не обмежений часовими межами.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01.07.2017р. по 05.10.2017р. на виконанні у Першому Київському відділі Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 51539642 по примусовому виконанню виконавчого напису № 52 від 05.02.2009, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про звернення стягнення на майно: навантажувач марки ZL-50G, р.в. 2005, шасі (кузов, рама, коляска) № 10503002, двигун № НОМЕР_1, тип навантажувач, реєстраційним номер 05127ВН.

01.07.2016р. державним виконавцем Відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу ВП № 51539642, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження 01.07.2016 р. за вих. № 9105.

Згідно з виконавчим документом запропоновано звернути стягнення на майно, а саме навантажувач марки ZL-50G, р.в. 2005, шасі (кузов, рама, коляска) № 10503002, двигун № НОМЕР_1, тип навантажувач, реєстраційним номер 05127ВН, що належить на підставі права власності ОСОБА_3, що народився 04.05.1997 в м. Сміла Черкаської області, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АБ № 415440, виданого 28.03.2007р. Одеською інспекцією Держтехнагляду.

Зазначений навантажувач, марки ZL-50G, реєстраційним номер 05127ВН, на підставі договору застави транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 02.04.2007 за р. № 3601, переданий у заставу Відкритому акціонерному товариству Родовід Банк, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 17, , невиплачена в строк заборгованість виникла за кредитним договором № 40.3/АА-015.07.2 від 02.04.2007р. за період з 11.05.2007 р.по 04.02.2009р. Загальна сума заборгованості еквівалентна 41461,05 дол. США.

04.07.2016р. на підставі ст.40 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 державним виконавцем винесено постанову, якою вказаний навантажувач оголошений у розшук, копію якої направлено сторонам за вих. № 9107 від 04.07.2016р. Також постановою від 04.07.2016р. на підставі п.4 ч.1 ст.38, ст.39 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 виконавче провадження зупинено.

Згідно акту державного виконавця від 11.08.2016 р.виходом за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 14 гуртожиток, боржника або його майна не було знайдено.

Крім того, на запит державного виконавця 17.08.2016р. до Відділу ДВС від Територіального сервісного центру № 5141 надійшла відповідь, згідно з якою за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Постановою державного виконавця від 05.10.2017 р.на підставі п.5 ст.35 Закону України Про виконавче провадження поновлено виконавче провадження № 51539642.

05.10.2017р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, оскільки розшук, який здійснювався органами внутрішніх справ протягом одного року, виявився безрезультатним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на момент прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, спеціальний Закон України Про виконавче провадження передбачав таку підставу для повернення як не виявлення оголошеного у розшук транспортного засобу протягом одного року.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Станом на час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV, а з 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ.

Згідно з пунктами 5, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV Про виконавче провадження (який був чинним на час відкриття провадження) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону № 1404-VIII у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Відповідно до частини першої, другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З урахуванням наведеного суд доречно зазначив, що державним виконавцем проведено необхідні дії, спрямовані на виконання виконавчого напису нотаріуса, визначені Законом України Про виконавче провадження.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, виконавчим написом приватного нотаріуса визначено порядок виконання рішення, а саме: звернення стягнення на автомобіль, а тому відсутні підстави для отримання інформації про інше майно боржника, його доходи та кошти.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З огляду на наведене, колегія суддів також вважає, що оскаржувану постанову від 05.10.2017 ВП № 51539642 про повернення виконавчого документу стягувачу прийнято на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження та у зв'язку з не виявленням майна боржника протягом року з дня оголошення його в розшук.

Посилання позивача на п.6 ч.1 ст.40 Закону № 606-XIV, згідно якого виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, була чинною в редакції цього Закону до 04.11.2010р.

Так, в редакції Закону № 606-XIV від 04.11.2010 р., стаття 40 регламентує оголошення розшуку, тоді як питання повернення виконавчого документу стягувачу врегульовано статтею 47.

При цьому п.7 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження № 606-IV (в редакції на момент відкриття виконавчого провадження 01.07.2016р.) передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Тобто як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на момент прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, спеціальний Закон України Про виконавче провадження передбачав таку підставу для повернення як не виявлення оголошеного у розшук ТЗ протягом одного року.

За даними Територіального сервісного центру № 5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України за боржником ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровані, що свідчить про ймовірне вибуття з його власності заставного майна, стягнення на яке запропоновано у виконавчому написі нотаріусом, а відтак і очевидну безрезультативність розшуку цього майна для цілей звернення стягнення Банком.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про правомірність постанови про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження та відсутність правових підстав для її скасування.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись 308, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Родовід Банк залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Родовід Банк до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа ОСОБА_3, про визнання протиправними дій та скасування постанови про повернення виконавчого документу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 01.11.2018р.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8