Справа № 522/9760/18
Суддя: Єршова Л. С.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/9760/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ІПП 4 роти батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2, 04.06.2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ІПП 4 роти батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №415650 від 25 травня 2018 року, винесену ІПП 4 роти батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Позовна заява обґрунтована тим, що винесену відповідачем постанову слід скасувати, оскільки, на думку позивача, останній керував автомобілем з дотриманням правил дорожнього руху, а також, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Крім того, позивач також вказав на те, що відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 02 липня 2018 року за вказаний адміністративний позов був прийнятий до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Окрім цього, відповідно до ухвали від 02.07.2018 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5).

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи. При цьому відповідачем було надано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки відповідач при винесенні постанови діяв відповідно до приписів законодавства.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надавши до суду письмові пояснення по справі, до яких долучив диск з відеозаписом правопорушення позивача та клопотання про слухання справи за його відсутності.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що 25 травня 2018 ІПП 4 роти батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_3 було винесено постанову серії ЕАА №415650 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

З зазначеної постанови вбачається, що 25 травня 2018 року позивач ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Lexus», номерний знак EX404FT, у м. Одесі вул. Миколаївська дорога, 231/1, здійснив виїзд та рухався по смузі для реверсивного руху, позначеної з обох боків дорожньою розміткою 1.9 при вимкнених сигналах реверсивного світлофора, чим порушив п. 8.7.4 ПДР та п. 8.7.3 «з» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР), у звязку з чим ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Так, згідно з п. 8.7.4 ПДР для регулювання руху транспортних засобів на вулицях, дорогах або по смугах проїзної частини, напрямок руху на яких може змінюватися на протилежний, застосовуються реверсивні світлофори з червоним X-подібним сигналом і зеленим сигналом у вигляді стрілки, спрямованої вниз. Ці сигнали забороняють або дозволяють рух по смузі, над якою вони розташовані. Основні сигнали реверсивного світлофора можуть бути доповнені жовтим сигналом у вигляді стрілки, нахиленої по діагоналі вниз праворуч, увімкнення якого забороняє рух по смузі, позначеній з обох боків дорожньою розміткою 1.9, і інформує про зміну сигналу реверсивного світлофора та необхідність перестроювання на смугу руху праворуч. При вимкнених сигналах реверсивного світлофора, що розташований над смугою, позначеною з обох боків дорожньою розміткою 1.9, вїзд на цю смугу заборонено.

Згідно з п. 8.7.3 «з» ПДР вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

У своєму позові ОСОБА_2 вказує про те, що він, дійсно, 25.05.2018 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, керував транспортним засобом марки «Lexus», номерний знак EX404FT, у м. Одесі вул. Миколаївська дорога у напрямку від вул. Добровольська до вул. ОСОБА_4. З ним в автомобілі знаходилась жінка, якій стало зле. Він їхав у лівій смузі, так як крайня права була зайнята іншими автомобілями. Від краю дороги це була друга смуга. В якийсь момент він почув звуковий сигнал про зупинку його транспортного засобу та побачив у дзеркало заднього виду патрульний автомобіль поліції із увімкненими проблисковими маячками. Після зупинки інспектор поліції заявив, що позивач порушив п. 8.7.3 (з) ПДР, проїхав по реверсній смузі на заборонений сигнал світлофору. Він не погодився і пояснив інспектору, що світлофору із додатковою секцією не існує на даній ділянці дороги. Після чого інспектор пояснив, що позивач порушив п. 8.7.4 ПДР. Однак, позивач вказує, що п. 8.7.3 «з» Правил дорожнього руху не порушував, оскільки рухався по лівій смузі на ділянці дороги, де світлофору з додатковою секцією взагалі не існує. Не зрозумілим, на думку позивача, є також той факт, що п. 8.7.4 ПДР забороняє рух по реверсивній смузі, коли вимкнений світлофор Х-образний, однак, доповнення до реверсного світлофору жовтої стрілки нахиленої по діагоналі вниз вправо не було і навіть не було вимкнено додаткової секції.

Крім того, позивач зазначає, що постанова виносилась без його присутності, прав та обовязків йому не розяснювалось, йому не надали для ознайомлення матеріали справи, йому не надано можливість бути присутнім при розгляді справи. У той час підїхала швидка допомога та поки він був заклопотаний здоровям жінки йому під підпис надали копію постанови, після чого поліцейські поїхали.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення .

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУАП України порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно з ст. 222 КУАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Тому, суд не приймає до уваги твердження представника позивача ОСОБА_1 щодо відсутності повноважень у відповідача щодо складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП. Окрім цього, представником третьої особи в підтвердження вказаних повноважень надано також посадову інструкцію поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції № 4/1 від 05.01.2016 року, яку долучено до матеріалів справи.

Згідно з ст. 245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, відповідно до ст. 283 КУпАП при винесенні постанови інспектором патрульної служби повинно бути зясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при розгляді справи обставини свідчать про неналежне зясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Окрім цього, ст. 283 КУпАП передбачає, що постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Однак, всупереч вище викладеному інспектор не надав доказів, які б підтверджували виконання ним порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності та винесення постанови, оскільки в останній відсутня відмітка про розяснення прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності та вказівка про порядок і строк оскарження постанови.

Так, у постанові про накладення адміністративного стягнення інспектором Санжаком А.С. не зясовано всіх обставин та не відображено посилань на докази, якими підтверджені підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, а тому обставини притягнення до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення у відповідності до вищевказаних пунктів ПДР є не чіткими, що не відповідають нормам КУпАП.

Окрім цього, на підтвердження факту скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, та порушення п. 8.7.4 ПДР України, Управлінням патрульної поліції в Одеській області надано диск із відеозаписами з реєстратора та з нагрудної камери DSJX3ZM445 адміністративного правопорушення 25.05.2018 року.

Із дослідженого у судовому засіданні диску з відеозаписом реєстратора вбачається, що останній не містить запису безпосередньо вчинення позивачем правопорушення саме 25.05.2018 року, оскільки на відеозаписі зафіксовано правопорушення з датою вчинення 01.02.2016 року о 01 год. 09 хв. При цьому, відеозаписи з нагрудної камери DSJX3ZM445 про подальше оформлення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, починаючи з 14 год. 22 хв. 25.05.2018 року, не містять достовірної інформації про факт вчинення правопорушення, особу порушника та його автомобіля.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що зазначені відеозаписи не можуть вважатися належним доказом вчинення правопорушення, оскільки не містять інформації про обставини скоєння самого адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі № 524/9932/16-а.

Суд також не приймає до уваги твердження представника третьої особи щодо помилкового зазначення у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення п. 8.7.3 «з» ПДР у звязку з помилкою електронної системи, оскільки ніяких доказів цього суду не надано.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Відповідачем зі свого боку не надано суду жодних доказів щодо скоєння позивачем вище зазначеного правопорушення.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 7-9, 11, 77, 160, 162, 163, 171-2, 242, 268-272, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ІПП 4 роти батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову серії ЕАА №415650 від 25.05.2018 року про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, винесену ІПП 4 роти батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, - скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, - закрити.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене та підписане 07 листопада 2018 року.

Суддя Л. С. Єршова