Справа № 813/4418/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/312/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Гавриляк Р.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2018р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката ОСОБА_3, діючого за дорученням від імені та в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, до Головного управління ДФС у Львівській обл. про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати суми грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб (суддя суду І інстанції: Коморний О.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 34 хв. 22.06.2018р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 02.07.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

01.12.2017р. представник адвокат ОСОБА_3, діючий за дорученням від імені та в інтересах позивача Фізичної особи - підприємця /ФОП/ ОСОБА_5, звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати винесене відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДФС у Львівській обл. податкове повідомлення-рішення № від 10.10.2017р.; стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.4-7).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2018р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано винесене відповідачем ГУ ДФС у Львівській обл. податкове повідомлення-рішення № від 10.10.2017р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1600 грн. сплаченого судового збору (а.с.96-101).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДФС у Львівській обл., який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.108-109).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно інтегрованої картки платника податків податковий борг ФОП ОСОБА_5 по єдиному податку виник з 06.11.2016р. та у подальшому не переривався. Відповідно до розрахунку, наведеного в Акті камеральної перевірки № 8706/13-01-13-11 від 10.10.2017р., розмір штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку з фізичних осіб складає 2195 грн. 60 коп., що слугувало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Також правомірність прийняття оскаржуваного рішення підтверджується нормами податкового законодавства.

Водночас, долучені позивачем квитанції про сплату єдиного податку не спростовують наявність податкового боргу станом момент подачі позовної заяви, оскільки останнім лише сплачувався нарахований поточний податок з фізичних осіб і не погашалася наявна заборгованість у повному обсязі.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 10.10.2017р. відповідачем ГУ ДФС у Львівській обл. проведено камеральну перевірку позивача ФОП ОСОБА_5 щодо дотримання термінів сплати узгоджених сум податкових зобов'язань до бюджету, в тому числі з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань по єдиному податку з фізичних осіб, за результатами якої складено Акт перевірки № 8706/13-01-13-11/НОМЕР_2 від 10.10.2017р. (а.с.10 і на звороті).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування (обрана 2 група за ставкою 20 відсотків), приписів п.16.1.4 п.16.1 ст.16 та п.295.1 ст.295 Податкового кодексу /ПК/ України.

На підставі вказаного Акта відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 10.10.2017р. про зобов'язання ФОП ОСОБА_7 сплатити штраф у розмірі 50 відсотків від простроченої суми 4391 грн. 20 коп. за платежем єдиний податок з фізичних осіб в сумі 2195 грн. 60 коп. (а.с.9).

Підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувало систематичне порушення позивачем строків сплати сум грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб в загальному розмірі 4391 грн. 20 коп. за період 20.11.2016р.-20.06.2017р.

За таких обставин податковим органом на підставі п.122.1 ст.122 ПК України застосовано до позивача штраф в розмірі 50 відсотків від ставки єдиного податку.

Із долучених до матеріалів справи платіжних документів слідує, що позивачем перераховано упродовж спірного періоду до бюджету суми єдиного податку в терміни, передбаченні п.295.1 ст.295 ПК України (а.с.11-19), а саме:

за січень 2015 року сплачено 15.01.2015р. в сумі 243 грн. 60 коп.;

за березень 2015 року сплачено 17.03.2015р. в сумі 243 грн. 60 коп.;

за квітень 2015 року сплачено 17.04.2015р. в сумі 243 грн. 60 коп.;

за червень 2015 року сплачено 10.06.2015р. в сумі 243 грн. 60 коп.;

за липень 2015 року сплачено 13.07.2015р. в сумі 243 грн. 60 коп.;

за серпень 2015 року сплачено 17.08.2015р. в сумі 243 грн. 60 коп.;

за вересень 2015 року сплачено 14.09.2015р. в сумі 243 грн. 60 коп.;

за жовтень 2015 року сплачено 19.10.2015р. в сумі 275 грн. 60 коп.;

за листопад 2015 року сплачено 16.11.2015р. в сумі 275 грн. 60 коп.;

за грудень 2015 року сплачено 16.12.2015р. в сумі 275 грн. 60 коп.;

за січень 2016 року сплачено 18.01.2016р. в сумі 275 грн. 60 коп.;

за лютий 2016 року сплачено 15.02.2016р. в сумі 275 грн. 60 коп.;

за березень 2016 року сплачено 10.03.2016р. в сумі 275 грн. 60 коп.;

за квітень 2016 року сплачено 14.04.2016р. в сумі 275 грн. 60 коп.;

за травень 2016 року сплачено 11.05.2016р. в сумі 290 грн. 00 коп.;

за червень 2016 року сплачено 17.06.2016р. в сумі 290 грн. 00 коп.;

за липень 2016 року сплачено 18.07.2016р. в сумі 290 грн. 00 коп.;

за серпень 2016 року сплачено 20.08.2016р. в сумі 290 грн. 00 коп.;

за вересень 2016 року сплачено 19.09.2016р. в сумі 290 грн. 00 коп.;

за жовтень 2016 року сплачено 18.10.2016р. в сумі 290 грн. 00 коп.;

за листопад 2016 року сплачено 04.11.2016р. в сумі 290 грн. 00 коп.;

за грудень 2016 року сплачено 15.12.2016р. в сумі 320 грн. 00 коп.

Також судом встановлено, що у лютому 2015 року позивачем помилково перераховано кошти в сумі 243 грн. 60 коп. на рахунок, що призначений для сплати єдиного соціального внеску. Однак в травні 2015 року позивачем сплачено суму єдиного податку за травень та повторно за лютий 2015 року, про що письмово повідомлено податковий орган. При цьому, позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила помилково сплачені кошти перерахувати на рахунок, що призначений для сплати єдиного соціального внеску (а.с.19-20).

Тобто, єдиний податок в розмірі 243 грн. 60 коп. помилково був зарахований на рахунок № НОМЕР_3 (єдиний соціальний внесок, код платежу - « 71040000»), замість рахунку, що призначений для зарахування єдиного податку № НОМЕР_4 (єдиний податок з фізичних осіб, код платежу - « 18050400»).

Таким чином, згідно інтегрованих карток у ФОП ОСОБА_5 утворилась недоїмка зі сплати єдиного податку та переплата за платежем єдиний соціальний внесок (а.с.19-20, 35-47).

Окрім цього, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017р. в справі № 813/3733/17, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018р., встановлено, що в розглядуваному випадку мало місце помилкове зарахування коштів на сплату єдиного податку на рахунки, що призначені для сплати єдиного соціального внеску. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений п.57.1 ст.57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п.126.1 ст.126 ПК України (а.с.85-88).

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 - платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи;

п.295.1 ст.295 - платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

п.300.1 ст.300 - платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Водночас, нормами п.122.1 ст.122 ПК України передбачено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч.5 ст.45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, пунктом 22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

З наведеного слідує, що для визначення правильності нарахування штрафу слід встановити факт невиконання платником єдиного податку обов'язку по сплаті сум податку, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф.

При цьому, законодавцем визначено правопорушення, за вчинення якого до правопорушника застосовуються штрафні санкції. Зокрема, таким порушенням є несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені ПК України.

Під час судового розгляду встановлено, що 20.02.2015р. - у строк, передбачений п.295.1 ст.295 ПК України, позивач здійснив оплату податкового зобов'язання з єдиного податку в сумі 243 грн. 60 коп. за лютий 2015 року до Державного бюджету України, проте помилково у квитанції № 2413 зазначив казначейський рахунок, який призначений для сплати до Державного бюджету України єдиного соціального внеску, через що у подальшому позивач зверталася до відповідача із заявою від 15.05.2015р. про здійснення зарахування коштів на вірний рахунок (а.с.20).

За таких обставин здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений п.295.1 ст.295 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п.122.1 ст.122 ПК України.

Крім того, на думку колегії суддів, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений п.295.1 ст.295 ПК України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, тому помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК України строк, а відтак і для застосування на підставі приписів п.122.1 ст.122 ПК України штрафних санкцій.

Позивачем доведено неспростованими доказами те, що нею вживалися заходи для своєчасної та повної сплати єдиного податку, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи. За таких умов твердження відповідача про те, що помилка платника єдиного податку не може бути достатньою підставою для звільнення від застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату, не ґрунтується на вимогах закону.

Водночас, відповідачем ГУ ДФС у Львівській обл. жодним чином не спростовано, що сплачені позивачем кошти не надійшли на єдиний казначейський рахунок, такий рахунок був закритий або не був закріплений за відповідачем.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по наведеній категорії справ, яка викладена в постанові від 02.12.2015р. в справі № 21-3920а15.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обгрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Із урахуванням непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої твердження про порушення позивачем вимог п.16.1.4 п.16.1 ст.16 та п.295.1 ст.295 ПК України, а відтак й покладених в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати суми грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб, заявлений позивачем позов є обґрунтованим та підставним, через що підлягає до задоволення.

При цьому висновок суду про неправомірність рішення податкового органу зроблено з дотриманням вимог КАС України, оскільки він, вживши заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, всебічно, повно та об'єктивно оцінив наявні у справі докази і постановив законне й обґрунтоване рішення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДФС у Львівській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2018р. в адміністративній справі № 813/4418/17 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДФС у Львівській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 07.11.2018р.