Справа № 658/1602/18
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 р. м. ХерсонСправа № 658/1602/18
13 год. 22 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області про стягнення компенсації за невчасно виплачену заробітну плату та компенсації за затримку розрахунку,

встановив:

ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з позовом до Виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області (далі - відповідач, виконком Каховської місьради), в якому просить:

- стягнути з виконавчого комітету Каховської міської ради на користь позивача компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату на загальну суму 8 729,50 грн.;

- стягнути з виконавчого комітету Каховської міської ради на користь позивача компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку на загальну суму 46 321,75 грн.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14.05.2018 р., адміністративну справу № 658/1602/18 передано за підсудністю до Херсонського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 25.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до розгляду на 07.08.2018 р.

Ухвалою суду від 07.08.2018 року зупинено провадження у справі до одужання позивача.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 05.10.2018 р.

Протокольною ухвалою суду від 05.10.2018 р. оголошено перерву в судовому засіданні та призначено наступне судове засідання на 26.10.2018 р.

У зв'язку з перебування судді на лікарняному судове засідання, призначене на 26.10.2018 р., не відбулось, тому судове засідання було перенесено на 29.10.2018 р.

Вказані позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує обставинами, викладеними у позові, в редакції від 02.07.2018 р., зокрема вказує, що з 02.01.2002 р. по 23.12.2012 р. працював у виконкомі Каховської міськради, був звільнений 24.12.2012 р. за угодою сторін. Проте, на момент звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату за період з 27.09.2011 р. по 23.12.2012 р. При цьому, позивач зазначає, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017 р. у справі № 658/3519/16-а стягнуто з відповідача на його користь середню заробітну плату за період вимушеного прогулу з 27.09.2011 р. по 02.10.2012 р. у сумі 11 031,04 грн., яку він отримав 07.04.2017 р. Враховуючи, що термін затримки виплати заробітної плати становить з 24.12.2012 р. по 07.04.2017 р., тому скориставшись своїм правом, передбаченим статтями 116-117 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 46 321,75 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 8 729,50 грн. за період з вересня 2011 р. по жовтень 2012р. відповідно до постанови КМ України від 20.12.1997 р. № 1427.

07.08.2018 р. відповідач надав суду відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, оскільки вважає, що у листопаді 2016 р. позивач вже звертався до суду з аналогічними позовними вимогами до виконавчого комітету Каховської міської ради, що підтверджується постановою Каховського міськрайонного суду від 20.03.2017 р. в адміністративній справі № 658/3519/16-а, якою у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю. Враховуючи, що ОСОБА_1 у вказаній справі апеляційна скарга не подавалась, а тому вказане рішення суду у цій частині набрало законної сили. Крім того, відповідач вказує, що вказаною постановою Каховського міськрайонного суду було стягнуто з виконавчого комітету Каховської міської ради на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 вересня 2011 року по 02 жовтня 2012 року у розмірі 23 805,44 грн. з врахуванням та утриманням обов'язкових платежів, з негайним виконанням постанови в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. На виконання постанови Каховського міськрайонного суду від 20.03.2017 року виконком Каховської міської ради перерахував кошти на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 суму 19 163,38 грн. згідно меморіального ордеру № 3 від 06.04.2017 р., оплату якого проведено 07.04.2017 р., з утриманням обов'язкових платежів, а саме, податок з доходів фізичних осіб в сумі 4,284 грн. 98 коп. військовий збір у сумі 357 грн. 80 коп. (меморіальний ордер № 2 (копія-додається), чим підтверджується виконання відповідачем вказаного судового рішення в повному обсязі. При цьому, за результатами розгляду апеляційної скарги виконкому Каховської міської ради 07.04.2017 р. на постанову Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20.03.2017 р, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017 р. було змінено резолютивну частину постанови Каховського міськрайонного суду та стягнути з виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2011 року по 02 жовтня 2012 р. у розмірі 11 031,04 коп. без врахування утримання податків та інших обов'язкових платежів. Отже, відповідач вказує, що внаслідок допущеної помилки у постанові Каховського міськрайонного суду від 20.03.2017 року відповідачем було сплачено ОСОБА_1 значно більшу суму, ніж встановлено постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017 р., внаслідок чого заборгованість ОСОБА_1 перед виконавчим комітетом Каховської міської ради наразі складає 8 132, 34 коп., яку виконавчий комітет Каховської міської ради стягує у судовому порядку в межах розгляду цивільної справи № 658/1546/18). Щодо позовних вимог про стягнення компенсації, розрахованої відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1427, то відповідач вважає, що вказане Положення застосовується до випадків коли працівник перебував у трудових відносинах з роботодавцем у певний період, коли нараховувалась заробітна плата (не середньомісячний дохід), але вчасно працівнику не виплачувалась, проте ОСОБА_1 у періоди з 27 вересня 2011 року по 02 жовтня 2012 року та з 24 грудня 2012 року 07.04.2017 р. не перебував у трудових відносинах з виконкомом Каховської міської ради. Крім того, відповідач вказує, що відповідно до пункті 2 та 3 Постанови КМ України " Про затвердження Порядку проведення індексації нових доходів населення " від 17 липня 2003 року № 1081 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, при цьому, до об'єктів індексації не відносяться, зокрема виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 у період з 02.01.2002 р. по 24.12.2012 р. працював у виконкомі Каховської міськради, 24 грудня 2012 року позивача звільнено з посади спеціаліста виконавчого комітету Каховської міської ради на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 березня 2017 р. у справі № 658/3519/16-а, яка набрала законної сили згідно частини 1 ст. 254 КАС України, діючої на момент прийняття даного судового рішення, ОСОБА_1 відмовлено у стягнені з виконкому Каховської міськради невиплаченої при звільненні заробітної плати, компенсації за не вчасно виплачену зарплату, компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку, оскільки під час розгляду справи не підтверджено наявність заборгованості зі сплати заробітної плати на момент звільнення ОСОБА_1

Частиною 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини щодо здійснення виконкомом Каховської міськради повного розрахунку з ОСОБА_1 на день його звільнення встановлені постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 березня 2017 р. у справі № 658/3519/16-а, яка набрала законної сили, а тому під час розгляду даної справи не підлягають доказуванню.

Крім того, Каховським міськрайонним судом Херсонської області у названому судовому рішенні було вирішено вийти за межі позовних вимог і стягнути з виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 вересня 2011 року по 02 жовтня 2012 року у розмірі 23 805,44 грн. з врахуванням та утриманням обов'язкових платежів. Допустити негайне виконання постанови в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

За результатами апеляційної скарги виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року змінено постанову Каховського міськрайонного суду Херсонської області та стягнуто з виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2011 року по 2 жовтня 2012 року у розмірі 11 031 грн. 04 коп., без врахування утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Вказані судові рішення були виконані відповідачем 07.04.2017 р., що підтверджується меморіальним ордером № 3 від 06.04.2017 р. на суму 19 163,38 грн.

11.12.2017 р. позивач звернувся до виконкому Каховської міської ради з листом-вимогою про сплату компенсації втрат частини заробітної плати у сумі 6 729,50 грн. та середній заробіток за час затримки у сумі 46 321,75 грн., оскільки затримка виплати заробітної плати становить з 24 грудня 2012 р. по 07.04.2017 р.

Відповідач на вказаний лист-вимогу відповіді позивачу не надав.

Вважаючи, що ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року визнано порушення з боку виконкому Каховської міськради законодавства щодо своєчасності виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 27.09.2011 р. по 02.10.2012 р., а датою фактичного розрахунку є 07 квітня 2017 р., позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина сьома статті 43 Конституції України передбачає право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною другою статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України передбачає, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зі змісту положень статей 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України вбачається, що невиконання рішення суду про виплату на користь звільненого працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, за весь період невиплати цього заробітку починаючи з дня звільнення працівника або з дня набрання законної сили судовим рішенням про виплату на користь звільненого працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо воно набуло законної сили після звільнення працівника.

Як встановлено судом, ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 р. про виплату на користь звільненого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2011 року по 2 жовтня 2012 року набрала законної сили після звільнення позивача, тобто після 24 грудня 2012 р., тому відповідальність виконавчого комітету Каховської міської ради за невиконання вказаного рішення наступає з дня його набрання законної сили, тобто з 20 вересня 2017 р.

Проте, відповідач сплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у квітні 2017 р., тобто до набрання ним законної сили, що свідчить про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України №2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації згаданого Закону та затвердженим Кабінетом Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто, дія вказаних нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Отже, враховуючи наведені норми чинного законодавства, позивач у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, яку стягнуто на його користь судовими рішеннями, має право на виплату компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Проте, при вирішенні спору, судом встановлено не дотримання позивачем строку звернення до суду з вказаними вимогами.

Частинами 1, 3 ст. 122 КАС України, встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, частинами першою та другою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

В ході розгляду справи, сторонами не заперечувалось, що належний позивачу, на підставі судових рішень, середній заробіток за час вимушеного прогулу було виплачено 07 квітня 2017 року, що також підтверджується наявними у справі платіжними документами.

Тобто, саме з цього часу розпочався перебіг строку для звернення до суду з позовною заявою про стягнення компенсації за затримку розрахунків та компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Каховського місьрайонного суду Херсонської області з даним позовом 11 травня 2018 року.

Відтак, суд констатує що, від дати фактичного розрахунку відповідачем щодо виплати ОСОБА_1 на підставі судових рішень середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( 07 квітня 2017 року) минуло більше трьох місяців, як позивач звернулась до суду та склало більше року ( 11 травня 2018 року), що дає підстави вважати пропущеним строк звернення до суду з даним позовом.

Згідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом не поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Із вищенаведеної правової норми є очевидним висновок про те, що залишити позовну заяву без розгляду з цієї підстави суд може лише у разі коли позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено поважних причин його пропуску.

При цьому, поважними визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В судовому засіданні, яке відбулось 29 жовтня 2018 року, судом було запропоновано позивачу надати докази на підтвердження поважності пропуску, встановленого законом строку, проте, позивач повідомив суд про відсутність у нього таких доказів, оскільки він перебував лікуванні лише з вересня 2017 року.

У зв'язку з цим суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати поважними причини пропуску позивачем строку, встановленим ст. 233 КЗпП України, звернення до адміністративного суду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, з підстав, визначених частиною 3 ст. 123 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст. 123, 240, 243, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області про стягнення компенсації за невчасно виплачену заробітну плату та компенсації за затримку розрахунку залишити без розгляду.

Ухвалу надіслати особам, які беруть участь у справі.

Роз'яснити позивачу, що постановлення ухвали про залишення без розгляду не позбавляє його права звернутись до суду повторно в загальному порядку, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 05 листопада 2018 року.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 12.3.