Справа № 200/13986/17
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/200/1090/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» жовтня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Сокол І.С.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, сектор превенції Дніпропетровського відділу поліції про бездіяльність субєкта владних повноважень,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

07 березня 2016 року на перехресті пр. Кірова та вул. Свердлова у м. Дніпропетровську сталось ДТП за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням позивача та ВАЗ 21043 днз 97175 АВ під керуванням ОСОБА_2 19 березня 2016 року співробітники поліції склали стосовно позивача адміністративний протокол, а стосовно водія ОСОБА_2 адміністративний протокол не складався, хоча він також порушив ПДР, що в подальшому призвело до ДТП. Під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення була проведена судово-автотехнічна експертиза, за висновками якої було встановлено порушення ПДР як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 Позивач зверталась до відповідача з заявою при притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, та з заявою запросити матеріали адміністративної справи, однак отримала відповідь, що немає підстав для складання протоколу відносно ОСОБА_2 Вказує, що така позиція відповідача порушує її права.

На підставі викладеного, з урахуванням вимог уточненої позовної заяви від 06.11.2017 року, позивач просить суд зобовязати відповідача витребувати з Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз висновок судово-автотехнічної експертизи № 2441-16 від 18.12.2016, та матеріали адміністративної справи № 200/5289/16п провадження № 3/0203/7/2017 з Кіровського районного суду щодо ДТП, яке сталося 07.03.2016 року на перехресті пр. Кірова та вул.Свердлова в місті Дніпропетровську, під час керування ОСОБА_1 автомобілем НОМЕР_2 та участі водія ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_3. Відповідачу розглянути матеріали адміністративної справи та висновків судово-автотехнічної експертизи та скласти адміністративний протокол відносно водія ОСОБА_2 за порушення правил дорожнього руху внаслідок ДТП, що сталось 07.03.2016 року на перехресті пр.. Кірова та вул. Свердлова в місті Дніпропетровську.

Ухвалою суду від 08 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, сектор превенції Дніпропетровського відділу поліції про бездіяльність субєкта владних повноважень, та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В подальшому ухвалою суду від 05 червня 2018 року визначено продовжити подальший розгляд вказаної адміністративної справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, з призначенням судового засідання на 05 липня 2018 року. Розяснено відповідачу його право на подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та подати письмовий відзив разом з доказами, що обгрунтовують доводи його заперечень.

Відповідач субєкт владних повноважень, належним чином повідомлений про розгляд справи, письмового відзиву на позовну заяву не надав, в звязку з чим суд розглядає справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Судом встановлено, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року у справі № 200/5289/16-п ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито у звязку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

У справі № 200/5289/16-п судом встановлено, що ОСОБА_1 07.03.2016 року, о 17.30, керуючи на перехресті пр.Кірова та вул. Свердлова м. Дніпропетровська автомобілем НОМЕР_1, виконуючи поворот ліворуч на регульованому перехресті скоїла зіткнення з автомобілем ВАЗ-21043, р/н 97175АВ, під керуванням водія ОСОБА_2С, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п.16.6 ПДД України.

Згідно дослідженому в судовому засіданні висновку судово-автотехнічної експертизи № 2441-16 від 18.12.2016 року, встановлено, що в даній дорожній ситуації водію автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_1 для забезпечення безпеки дорожнього руху необхідно було діяти відповідно до вимог п.10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до ч.6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В матеріалах справи також наявний лист старшого інспектора з дорожнього нагляду Сектору превенції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 20.07.2017 року, яким повідомлено позивача, що з Кіровського районного суду до сектору превенції ДВП матеріал даної пригоди на доопрацювання не надходив, тому проводити будь-який додатковий розгляд за даним фактом не надається можливим.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 6КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Складання протоколу є процесуальною дією суб'єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та на підставі КУпАП є предметом оцінки судом в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Підставою для порушення адміністративної справи та попереднього з'ясування її обставин є вчинення особою діяння, яке містить в собі ознаки адміністративного правопорушення. Процесуальним документом, який фіксує закінчення стадії порушення адміністративної справи, є протокол про адміністративне правопорушення.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не породжує для позивача будь-яких правових наслідків.

При вирішенні адміністративного спору суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Обов'язковим є порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за захистом.

Вбачається, що підставою для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому обов'язковою умовою для визнання таких дій чи бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, позивач не зазначив які саме норми чинного законодавства, були порушені відповідачем по справі, а також не надав жодного доказу щодо наявності факту порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

В силу положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Щодо вимог позивача про зобовязання відповідачавідповідача витребувати з Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз висновок судово-автотехнічної експертизи № 2441-16 від 18.12.2016, та матеріали адміністративної справи № 200/5289/16п провадження № 3/0203/7/2017 з Кіровського районного суду, а також про зобовязання відповідача розглянути матеріали адміністративної справи та висновків судово-автотехнічної експертизи та скласти адміністративний протокол відносно водія ОСОБА_2 за порушення правил дорожнього руху внаслідок ДТП, що сталось 07.03.2016 року, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Рекомендаціях від 11.03.1980 № R (80)2 Комітету ОСОБА_5 Європи поняття «дискреційне повноваження» визначене як повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найбільш відповідним за даних обставин.

В законодавстві України відсутнє визначення поняття «дискреційне повноваження».

При вирішенні даного питання правники мають виходити тільки з наявних міжнародних правових стандартів (правові акти та акти суду) та теоретичних досліджень сучасної юридичної науки.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 02.11.2006 р. у справі «ОСОБА_3 проти України» (Заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державним органам суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. Європейський Суд дійшов до висновку, що втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене «згідно іззаконом», оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у певній сфері та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля з боку правоохоронних органів.

Отже, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, дискреційне повноваження - це таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Так, відповідно до пункту 10.3 Постанови Пленуму ВАСУ №7 від 20.05.2013 року резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними встаттях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення за ст. 124 КУпАП мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки дане питання належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,6-9,19,44,77,241 - 246, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, сектор превенції Дніпропетровського відділу поліції про бездіяльність субєкта владних повноважень відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску