Справа № 473/3763/18
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/3763/18
РІШЕННЯ

іменем України

"05" листопада 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді: Ротар М.М.

при секретарі: Козаченко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції Миколаївської області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 2 роти батальйону УНП Миколаївської області ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 23 вересня 2018 p., о 06.00 год., він рухаючись на автомобілі ВАЗ-2109 д/н В3336НІ по вул.. Рози Люксембург в м. Вознесенську Миколаївської області був зупинений працівниками поліції. Після зупинки автомобіля, він уточнив у інспектора причину зупинки, оскільки жодних вимог правил дорожнього руху не порушував. Інспектор Дмитрієв М.А. відповів, що причиною зупинки є перевірка документів, для чого попросив надати йому для огляду посвідчення водія, тех.паспорт, та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На його зауваження, що вичерпний перелік підстав зупинки транспортного засобу не містить такої причини, як перевірка документів, інспектор не реагував.

Однак на вимогу інспектора Дмирієва М.А. він надав техпаспорт, та права, зауваживши, що страховий поліс відсутній. Не зважаючи на це, інспектор винес постанову НК № 602134 в справі про порушення п 2.1 ПДР, та наклав адміністративне стягнення за ст. с.1 ст.126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач просить суд скасувати постанову та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку глави 11 параграфа 2 КАС України.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року за клопотанням позивача замінений неналежний відповідач ОСОБА_4 управління Національної поліції в Миколаївській області на належного відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції в Миколаївській області. Крім того залучений в якості співвідповідача інспектор управління патрульної поліції в Миколаївській області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, але від нього на адресу суду надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути у його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили. Від відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судом встановлено, що постановою серії НК № 602134 від 23.09.2018 року інпектором ОСОБА_2 патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_5 по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАп та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять пять) грн., де зазначено, що він керував транспортним засобом ВАЗ 2109 номерний знак В3336НІ , 23.09.2018 року о 06.00 год. в м. Вознесенську без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 19 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В силу ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Статтею 245 КУпАП встановлено, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Як вбачається із ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути обєктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобовязаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Таким чином, зупинка транспортного засобу з метою «перевірки документів, в тому числі і полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності» не передбачена ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Що стосується пояснень відповідача у відзиві, стосовно того, що причиною зупинки транспортного засобу, яким керував позивач було порушення правил дорожнього руху, а саме п.п.2.3 ПДР України, тобто водій керував транспортним засобом не був пристебнутий ременем безпеки, то в даному випадку ні постанова, ні будь які письмові та інші докази не містять підтверджень тієї обставини, що позивач своїми діями порушив вимоги ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.

Крім цього в такому випадку, на думку суду, відповідачем повинні були б дотриманні вимоги ст..36 КУпАП, яка передбачає, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

В змісті постанови відсутні відомості про накладення адміністративного стягнення за кожне правопорушення окремо, тобто, не виконано вимог ст..36 КУпАП. Крім цього, відсутні відомості про дотримання поліцейським вимог п. 4 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом №1376 від 06.11.2015 МВС України, що є суттєвим порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже відповідач не виконав свій обовязок щодо доказування правомірності свого рішення.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст..62 Конституції України усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому відповідно до п.2 ч.3 ст.286 КАС України постанова серії НК №602134 від 23.09.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності має бути скасована і справа направлена на новий розгляд до ОСОБА_2 патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 77, 139, 242, 243, 244, 245, 246, 286, КАС України,

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 602134 від 23 вересня 2018 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Справу направити на новий розгляд до ОСОБА_2 патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення (з урахуванням вимог пп. 15.5 п. 15 Розділу 7 Перехідних положень КАС України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.М. Ротар