Справа № 0440/5203/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

31 жовтня 2018 року м. Дніпросправа № 0440/5203/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 29 серпня 2018 року (суддя-головуючий ОСОБА_2П.) про повернення позовної заяви у адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради

треті особи: Приватне підприємство "Зігфрід-М", Товариство

з обмеженою відповідальністю "Технополіс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205", Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопромінь", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотрансфер", Приватне виробничо-сервісне підприємство СТО "Карлссон", Приватне підприємство "Автоекспрес-Дніпро", Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11201", Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерспецмаркет", Приватне підприємство фірма "Автострада", Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркер"

про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (далі Відповідач), треті особи: Приватне підприємство "Зігфрід-М", Товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205", Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопромінь", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотрансфер", Приватне виробничо-сервісне підприємство СТО "Карлссон", Приватне підприємство "Автоекспрес-Дніпро", Приватне акціонерне товариство"Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11201", Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерспецмаркет", Приватне підприємство фірма "Автострада", Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркер", про

визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у справі №0440/5203/18 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо звільнення від сплати судового збору за подання позову до суду відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 12686,40 грн. (а.с. 2-4).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Приватне підприємство "Зігфрід-М", Товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205", Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопромінь", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотрансфер", Приватне виробничо-сервісне підприємство СТО "Карлссон", Приватне підприємство "Автоекспрес-Дніпро", Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11201", Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерспецмаркет", Приватне підприємство фірма "Автострада", Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркер", про визнання протиправними та скасування рішень - повернуто позивачу, з огляду на невиконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення апеляційної скарги без руху (а.с. 15-17).

Позивач - ОСОБА_1 не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 21-24).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції проігноровано всі надані пояснення та докази Позивачем, які свідчать про тяжкий фінансовий стан та наявність підстав для звільнення від сплати судового збору у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв'язку з чим ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування ухвали суду про повернення позовної заяви, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при поданні позовної заяви Позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтоване тим, що останній отримав дохід за попередній календарний рік у розмірі 38148,07 грн., що підтверджується довідкою форми ОК-7 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.09.2018 року та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач не відноситься до осіб, яким надані пільги щодо сплати судового збору, визначені ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. №3674-VІ, а тому має сплатити судовий збір за подання позову немайнового характеру у розмірі 12686,40 грн.

При цьому, а ні ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, а ні ухвала про повернення позовної заяви не містять правової оцінки тим обставинам (аргументам), які зазначені Позивачем в клопотанні про звільнення від сплати судового збору, зокрема, стосовно того, що Позивач має тяжкий фінансовий стан, а також те, що він отримав дохід за попередній календарний рік у розмірі 38148,07 грн., 5% від якого є меншими ніж сума судового збору за подання позовної заяви у даній справі, що підтверджується довідкою форми ОК-7 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.09.2018 року та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік.

Таким чином, суд фактично не дослідив обставин, зазначених заявником і формально пославшись на те, що заявник не відноситься до осіб, яким надані пільги щодо сплати судового збору, не вказав, які обставини і докази на підтвердження рівня майнового стану має надати Позивач, враховуючи, що оцінка таким доказам надається саме судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Разом з тим, Європейський Суд неодноразово, а зокрема у справі «ОСОБА_3 і ОСОБА_3 проти Румунії», наголошував на тому, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Також Європейський Суд неодноразово вказував на необхідність дотримання з однієї сторони балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.

Отже, при оцінюванні розміру судового збору слід обов'язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.

Кодекс адміністративного судочинства України, а так само і Закон України «Про судовий збір» передбачають можливість звільнення від сплати судового збору, зменшення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору в залежності від майнового стану особи. Тобто, визначено єдиний критерій для застосування таких пільг при сплаті судового збору - майновий стан особи.

У справі «ФК Мретебі проти Грузії» Європейський суду з прав людини розглядав питання законності відмови Верховного Суду Грузії від звільнення від сплати судового збору заявника (футбольного клубу), та відмітив, що Верховний Суд неналежним чином дослідив аргументи заявника, не вказав, чи достатньо наданих йому доказів на підтвердження фінансової неможливості сплатити судовий збір та не витребував доказів, яких, на його думку, не вистачало. Верховний Суд просто зазначив, що ніяких підстав для надання звільнення від судового збору не існувало.

У цій справі Суд назвав відмову Верховного Суду звільнити заявника від сплати судового збору, без відповідного обґрунтування, «безпідставним» обмеженням права останнього на доступ до правосуддя та зазначив, що, на його переконання, відмова у звільненні була зумовлена виключно бажанням Верховного Суду поповнити державний бюджет.

Отже, з урахуванням значного збільшення ставок судового збору, питання перевірки реальної спроможності заявників сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору.

Виходячи з вищенаведеного, при розгляді таких справ судам слід належним чином обґрунтовувати свої рішення про задоволення чи відмову у розстроченні/відстроченні/зменшенні чи взагалі звільненні від сплати судового збору. При цьому простого зазначення «не надано доказів на підтвердження майнового стану» недостатньо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №667/1092/16-а.

Повернення позовної заяви, в даному випадку, суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де ОСОБА_5 Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати Позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги ОСОБА_4 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви з порушенням норм чинного процесуального законодавства, тому апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції від 29 серпня 2018 року у даній адміністративній справі необхідно скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 320, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року у справі №0440/5203/18 про повернення позовної заяви - скасувати.

Адміністративну справу №0440/5203/18 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Приватне підприємство "Зігфрід-М", Товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205", Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопромінь", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотрансфер", Приватне виробничо-сервісне підприємство СТО "Карлссон", Приватне підприємство "Автоекспрес-Дніпро", Приватне акціонерне товариство"Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11201", Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерспецмаркет", Приватне підприємство фірма "Автострада", Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркер", про визнання протиправними та скасування рішень - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова