Справа № 805/1515/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року справа №805/1515/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року (головуючий суддя І інстанції Кочанова П.В.), складене в повному обсязі 27 квітня 2018 року в м. Словянськ Донецької області, у справі № 805/1515/18-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Горлівське АТП» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування рішення № НОМЕР_1 від 24 листопада 2017 року про застосування штрафних санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, -

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Горлівське АТП» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування рішення № НОМЕР_1 від 24 листопада 2017 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (а.с. 5-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено. Скасовано рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 24 листопада 2017 року № НОМЕР_1 «Про застосування штрафних санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску» (а.с. 65-68).

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем не виконувались належним чином норми ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08 липня 2010 року, а саме, єдиний внесок за червень-грудень 2014 року, лютий-грудень 2015 року, січень 2016 року сплачено з порушенням встановленого вищезазначеним законом строку.

На переконання апелянта, п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ, втратив чинність на підставі п. 28 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, яким внесені зміни в Закон України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669VII. З урахуванням вищезазначеного, апелянт вважає, що рішення про застосування штрафних санкцій нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є таким, що прийнято відповідно до вимог чинного законодавства і підстави для його скасування відсутні (а.с. 71-72).

Сторони у судове засідання не зявились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

05 листопада 2018 року до канцелярії суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, 05 листопада 2018 року від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Горлівське АТП» є юридичною особою (), місцезнаходження: 85490, Донецька обл., м. Селидове, смт. Курахівка, вул. Прокофєва, буд.25 (а.с. 23). До переєстрації у м. Селидове знаходилось на обліку в Головному управлінні Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з місцезнаходженням у м. Дніпро (а.с. 22).

24 листопада 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» прийнято рішення № НОМЕР_1 «Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску» до Товариство з обмеженою відповідальністю «Горлівське АТП», до складу якого входять: штраф у розмірі 29 833,48 грн. (10 % своєчасно не сплачених сум єдиного внеску (до 01 січня 2015 року) за період з 22 липня 2014 року до 16.04.2015 року, штраф у розмірі 96 331,99 грн (20 % своєчасно не сплачених сум єдиного внеску (з 01.01.2015 року) за період з 21.01.2015 року до 11.03.2016 року та пеня у розмірі 61 985,92 грн (0,1% від суми недоїмки), разом 188 151,39 (а.с. 10).

Скориставшись своїм правом адміністративного оскарження, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на рішення № НОМЕР_1 від 24 листопада 2017 року (а.с.10-12), однак за результатами розгляду скарги позивача, Державною фіскальною службою України прийнято рішення № 3897/6/99-99-11-02-02-28 від 05 лютого 2018 року, яким скаргу товариства залишено без задоволення, а рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишено без змін (а.с.13-15).

Позивач, вважаючи вищезазначене рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску неправомірним, звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені абзацом третім пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, не застосовуються, оскільки позивач на період проведення відповідної антитерористичної операції був звільнений від виконання своїх обовязків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ, а відтак, спірне рішення є таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, спірним питання даної справи є правомірність винесення контролюючим органом рішення про застосування штрафних санкцій та пені до позивача за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08 липня 2010 року (далі - Закон № 2464), Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VІ страхувальники - роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VІ визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 2464-VІ, виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як вбачається з положень ст. 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування.

Стаття 25 Закону № 2464-VІ регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першою цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VІ, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Пунктом 2 ч. 11 цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону до 01 січня 2015 року - 10 відсотків).

Як зазначалось судом вище, податковим органом прийнято рішення № НОМЕР_1 від 24 листопада 2017 року про застосування до позивача штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 188 151,39 грн, до складу якого входить: штраф у розмірі 29 833,48 грн. (10 % своєчасно не сплачених сум єдиного внеску (до 01 січня 2015 року) за період з 22 липня 2014 року до 16 квітня 2015 року, штраф у розмірі 96 331,99 грн. (20 % своєчасно не сплачених сум єдиного внеску (з 01 січня 2015 року) за період з 21 січня 2015 року до 11 березня 2016 року та пеня у розмірі 61 985,92 грн. (0,1% від суми недоїмки), яке саме і оскаржує позивач.

Несвоєчасна сплата єдиного соціального внеску позивачем не заперечується.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Станом на дату прийняття спірного рішення податкового органу (24 листопада 2017 року) антитерористична операція, розпочата відповідно до вказаного вище Указу Президента України, не припинена.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1669-VІІ Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який набув чинності 15 жовтня 2014 року (далі Закон № 1669- VІІ).

Вказаним Законом № 1669-VІІ, зокрема, внесено зміни до Закону № 2464-VІ та доповнено його розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення пунктом 9-3 наступного змісту: платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Унормування вищенаведеної статті згідно до Закону України «Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» № 219-VIII від 02 березня 2015 року відбулося зі зміною нумерації п. 9-3 на п. 9-4.

Зазначена норма проіснувала з 15 жовтня 2014 року до 01 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом України від 05 вересня 2016 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», але в повній мірі збереглася в Законі № 2464-VI.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що пункт 9.4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2464-VI (після внесення змін до Закону № 1669-VII Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8) продовжує свою дію в часі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Закон № 1669-VII, норми якого є нормами прямої дії і передбачають для платників єдиного внеску звільнення від виконання своїх обовязків на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, не скасовує обов'язків платника податків, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що для застосування положень Законів № 1669-VII та № 2464-VI необхідно дотримуватися двох чинників одночасно: періоду дії законів та території, визначеної переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Щодо періоду, то Закон № 1669-VII є таким, що є триваючим в часі, тому як Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/201, виданий 14 квітня 2014 року, а Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом не видавався, відтак суд апеляційної інстанції не приймає посилання апелянта на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24 грудня 2015 року щодо виключення п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким платники податку звільнялись від нарахування, сплати та застосування відповідальності за невиконання обовязків по сплаті єдиного соціального внеску.

Щодо визначення території, на якій проводиться антитерористична операція, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-VІІ передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території який органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, а також перелік населених пунктів, на яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Як вбачається з матеріалів справи, з 2007 року до лютого 2016 року позивач перебував на обліку, у т.ч., як платник єдиного внеску у Горлівській ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області (Центрально-Міське відділення), а з лютого 2016 року позивач перереєструвався на підконтрольну українській владі територію та перебував на обліку у Красноармійській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Селидівське відділення), що підтверджується виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб та громадських формувань (а.с. 20-23).

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року (втратив чинність) та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р (чинний), затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших, зазначені м. Горлівка, м. Селидове Донецької області, де знаходилися органи доходів та зборів, на обліку яких перебував позивач на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, з огляду на дію абзацу третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ, відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Отже, в даному випадку, позивач звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

Таким чином, застосування до позивача штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 14 квітня 2014 року до дня закінчення застосування штрафних санкцій та нарахування пені є протиправним.

Посилання апелянта на те, що п 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ втратив чинність на підставі п. 28 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ є чинним на час виникнення спірних правовідносин; зміни безпосередньо до Закону № 2464-VІ щодо виключення або викладення в новій редакції тощо пункту 9-4 розділу VIII цього Закону не внесені.

Таким чином, довід апелянта про втрату чинності п 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ спростовується.

При цьому, суд зазначає, що звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення, оскільки норма встановлює «незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій» та вона адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій.

Враховуючи ищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 24 листопада 2017 року № НОМЕР_1 «Про застосування штрафних санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 березня 2018 року у справі № 812/292/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/22/18), висновки якого, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства, враховуються при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у справі № 805/1515/18-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_1

ОСОБА_2