Справа № 2140/2015/18
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 2140/2015/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення №570/02-04 від 04.04.2018 р.; визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 04.04.2018 р. № 570/02-04 про відмову у призначенні пенсії; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії ОСОБА_1; зобов'язати УПФУ в Херсонській області вчинити певні дії, а саме: призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.02.2016 р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позову зазначає, що до жовтня 1992 року проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 Крим, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. 07.12.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою щодо передачі її заяви про призначення пенсії з доданими документами за належністю уповноваженому управлінню для розгляду по суті. 22.12.2015 р. позивачу було повідомлено про те, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви встановленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії (про стаж, заробіток тощо). 22.02.2016 р. представник позивача ОСОБА_2 звернувся до УПФУ в Генічеському районі Херсонської області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано оригінали усіх необхідних документів для призначення пенсії. Заяву УПФУ в Генічеському районі Херсонської області проігноровано, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернулась з позовом до Печерського районного суду м.Києва. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 03.08.2016 р. у справі № 757/31682/16-а задоволено позов ОСОБА_1 та зобов'язано Пенсійний фонд України передати уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України для розгляду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії. Листом від 30.11.2016 р. заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком разом з доданими до неї документами направлено до УПФУ в Генічеському районі Херсонської області. Листами від 20.09.2016 р. та від 06.01.2017 р. позивачу відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії за віком у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 повинна бути зареєстрованою на території України та з'явитися до органу Пенсійного фонду України особисто. Вказані рішення оскаржено до суду, однак постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 р. у справі № 653/643/17 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Генічеського об'єднаного УПФУ Херсонської області про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком. 21.02.2018 р. уповноважений представник позивача разом з оригіналами документів прибула до Головного УПФУ в Херсонській області та повторно звернулась із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 Листом від 09.04.2018 р. відповідач відмовив у призначенні пенсії, мотивуючи тим, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон не відповідає Порядку № 22-1, у ОСОБА_1 відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача, що є достатньою підставою, на думку ГУПФУ в Херсонській області, для відмови у призначенні пенсії. Відповідно до розпорядження КМУ від 14.09.2016 р. № 672-р схвалено стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, зокрема, впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації, а тому позивач вважає рішення ГУПФУ в Херсонській області від 04.04.2018 р. № 570/02-04 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права та інтереси ОСОБА_1, передбачені Конституцією та іншими нормативно-правовими актами України.

Ухвалою від 02.10.2018 р. відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

22.10.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. За змістом вказаного відзиву відповідач просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком додано копії наступних документів: паспорта для виїзду за кордон на ім'я ОСОБА_1 (серія CD 089354), реєстраційного номеру облікової картки платника податків, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтва про народження, трудової книжки, диплома про навчання в Донецькому інституті радянської торгівлі, довіреності та оригінал довідки про заробітну плату від 12.03.2014 р. № 186/03-16, виданої Торговою Промисловою палатою Криму за період з квітня 1977 року по грудень 19873 року, з січня 1984 року по червень 1985 року та з січня 1990 року по травень 1992 року. Зазначає, що копії документів нотаріально не завірені належним чином (надано копії з нотаріально посвідчених документів), а документи про стаж, вік та заробітну плату також подано в копіях, що суперечить вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1. Крім того, немає жодних даних про те, що позивач не є громадянкою ОСОБА_3 Федерації та не отримує пенсію за місцем реєстрації на території АРК та м.Севастополя.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, яка в жовтні 1992 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де взята на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль.

До виїзду за кордон мешкала за адресою: вул.Садова,17, с.Мирне, Сімферопольський район, Автономна Республіка Крим. На даний час проживає в країні Ізраїль.

07.12.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою щодо передачі її заяви про призначення пенсії з доданими документами за належністю уповноваженому управлінню для розгляду по суті.

Листом від 22.12.2015 р. № 13774/Г-11 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного форду України повідомив ОСОБА_2 (представник ОСОБА_1Л.) про те, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви встановленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії (про стаж, заробіток тощо).

22.02.2016 р. представник позивача ОСОБА_2 особисто звернувся до УПФУ в Генічеському районі Херсонської області із заявою за вих.№ 111 про призначення пенсії за віком. За змістом заяви для огляду та засвідчення копій надано оригінали наступних документів: довіреність, свідоцтво про народження від 10.01.1950 р. ЧЕ № 055456, витяг з паспорту, свідоцтво про укладення шлюбу від 12.01.2012 р. № 2284568, свідоцтво про укладення шлюбу від 20.06.1969 р. П-АГ № 313459, свідоцтво про розірвання шлюбу від 05.05.1976 р. І-АП № 334944, ізраїльське посвідчення особи, довідка про зарплату, атестат про середню освіту від 24.06.1967 р. № 9, диплом від 21.06.1974 р. А-П № 067075, трудова книжка. 23.02.2016 р. УПФУ в Генічеському районі Херсонської області отримано заяву з додатками (копії зазначених вище документів), про що свідчить відмітка УПФУ.

В подальшому ОСОБА_1 звернулась з позовом до Печерського районного суду м.Києва. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 03.08.2016 р. у справі № 757/31682/16-а позов ОСОБА_1 задоволено: зобов'язано Пенсійний фонд України передати уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України для розгляду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

Відповідно до листа від 30.11.2016 р. № 13243/Г-11 заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком разом з доданими до неї документами в кількості 37 арк. направлено до УПФУ в Генічеському районі Херсонської області.

Листами від 20.09.2016 р. № 3307/09 та від 06.01.2017 р. № Г-33/1 позивачу відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії за віком у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 повинна бути зареєстрованою на території України та з'явитися до органу Пенсійного фонду України особисто.

ОСОБА_1 звернулась до Генічеського районного суду Херсонської області з адміністративним позовом до Генічеського об'єднаного УПФУ Херсонської області щодо зобов'язання відповідача призначити виплату пенсії за віком з 23.02.2016 р. у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 31.05.2017 р. у справі № 653/643/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: зобов'язано УПФУ повторно розглянути заяву позивача від 23.02.2016 р. про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 р. скасовано постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 31.05.2017 р., прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Генічеського об'єднаного УПФУ Херсонської області про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком залишено без задоволення.

21.02.2018 р. уповноважений представник позивача ОСОБА_4 разом з оригіналами документів прибула до Генічеського об'єднаного УПФУ Херсонської області та повторно звернулась із заявою від 20.02.2018 р. про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 Згідно змісту заяви відповідачу надано оригінали документів для огляду та засвідчення копій, а саме: довіреність та передоручення, свідоцтво про народження від 10.01.1950 р. ЧЕ № 055456, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, ідентифікаційний номер, свідоцтво про укладення шлюбу від 12.01.2012 р. № 2284568, свідоцтво про укладення шлюбу від 20.06.1969 р. П-АГ № 313459, свідоцтво про розірвання шлюбу від 05.05.1976 р. І-АП № 334944, довідки про заробітну плату № 186/03-16 від 12.03.2014 р. - на 3 арк., № 168/02-09 від 12.03.2014 р., атестат про середню освіту від 24.06.1967 р., диплом від 21.06.1974 р. А-ІІ № 067075, трудова книжка. Про отримання заяви та доданих до неї документів Головне УПФУ в Херсонській області поставлено відмітку від 21.02.2018 р.

Рішенням Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 3 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 21.02.2018 р. № 4 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не являється громадянкою України, у неї відсутній паспорт громадянина України, відсутня реєстрація на території України.

Листом від 04.04.2018 р. № 570/02-04 Генічеський відділ обслуговування громадян УПФУ Херсонської області відмовив у призначенні пенсії, оскільки заявником не надано документів уповноваженого органу ОСОБА_3 Федерації про не призначення пенсії за місцем реєстрації на території АРК та м.Севастополя та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта; оригіналу паспорту громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання), що є обов'язковою умовою для призначення пенсії.

Не погоджуючись з вказаною відмовою в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права та є рівними перед законом, і не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

У відповідності до абз.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 р. № 672-р схвалено стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, якою, зокрема, впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно ст.1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону № 1058-ІV принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Приписами ст.8 Закону № 1058-ІV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Отже, вказаною нормою зазначені необхідні передумови для призначення пенсії. Вимога обов'язкового проживання на території України для призначення пенсії не встановлена.

До того ж, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно положень даного рішення оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р. зазначив, що право на отримання пенсії, як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Із вказаного вище вбачається, що позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, які проживають на її території, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмежень прав на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Всупереч вищевикладеному, відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 обґрунтовано саме відсутністю документа, що засвідчує її особу та підтверджує місце проживання (реєстрації) позивача на території України.

Суд вважає, що за змістом ст.ст.8, 46 Конституції України відсутність самого лише паспорта громадянина України (внутрішнього) за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон і не спростування факту належності заявника до громадянства України не може бути визнана у розумінні закону достатньою підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії громадянину України.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена в постановах Верховного Суду України від 19.05.2015 р. по справі № 21-168а15, від 06.10.2015 р. по справі № 608/1189/14-а, постановах Верховного Суду від 20.09.2018 р. по справі № 754/3047/17, від 27.03.2018 р. по справі № 569/6114/17.

Окрім цього, суд зазначає, що згідно ч.ч.1, 3 ст.44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Так, нормами пенсійного законодавства України не встановлено вимог щодо виключно особистої подачі заяви про призначення пенсії. Заява від імені ОСОБА_1 подана її представником ОСОБА_4, повноваження якої підтверджені нотаріально посвідченою довіреністю із засвідченням справжності підпису позивача від 16.01.2017 р. та апостилем від 21.02.2017 р., копію якої долучено до заяви.

Відповідно до п.2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

У відповідності до ст.5 Закону України "Про громадянство України" документами, які підтверджують громадянство України є, серед іншого, паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина для виїзду за кордон.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (п.2.22 Порядку № 22-1).

До того ж, п.2.25 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про виплату пенсії у зв'язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Відповідно до заяви про призначення пенсії від 20.02.2018 р. № 2221, до неї долучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відтак, наданий до заяви паспорт для виїзду за кордон ОСОБА_1 належним чином підтверджує її особу та громадянство України.

До того ж, в заяві зазначено, що ОСОБА_1 у жовтні 1992 році виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

Громадяни України, які постійно проживають за кордоном, не мають прописки в Україні, а тому фізично не можуть надати до пенсійного органу відповідний документ підтверджуючий прописку на її території.

Згідно п.4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого пенсійного органу в установленому порядку.

З матеріалів справи слідує, що пенсійним органом 21.02.2018 р. прийнято заяву представника ОСОБА_1 від 20.02.2018 р., про що свідчить відмітка Головного правління Пенсійного фонду України в Херсонській області. До заяви представником долучено: довіреність та передоручення, свідоцтво про народження від 10.01.1950 р. ЧЕ № 055456, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, ідентифікаційний номер, свідоцтво про укладення шлюбу від 12.01.2012 р. № 2284568, свідоцтво про укладення шлюбу від 20.06.1969 р. П-АГ № 313459, свідоцтво про розірвання шлюбу від 05.05.1976 р. І-АП № 334944, довідки про заробітну плату № 186/03-16 від 12.03.2014 р. - на 3 арк., № 168/02-09 від 12.03.2014 р., атестат про середню освіту від 24.06.1967 р., диплом від 21.06.1974 р. А-ІІ № 067075, трудова книжка.

Між тим у спірних правовідносинах відповідач не надав оцінки вищевказаним документам, а зосередився виключно на відсутності паспорта громадянина України (внутрішнього), реєстрації на території України і не вирішив усіх інших питань, які мають юридичне значення для прийняття рішення про призначення пенсії або про відмову у призначенні пенсії.

Вимоги відповідача, викладені у листі від 04.04.2018 р. № 570/02-04, про необхідність надання позивачем документів уповноваженого органу ОСОБА_3 Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, та особистої декларації про відсутність громадянства держави-окупанта з посиланням на п.14-4 Прикінцевим положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п.5 Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 р. № 234, п.1.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 2201 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/1846, є протиправними, оскільки ці норми стосуються громадян України, які проживають (зареєстровані) на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, в той час як позивач у жовтні 1992 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де взята на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль.

Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про те, що надані позивачем документи про вік, стаж та заробітну плату - надано в копіях, що суперечить вимогам Порядку, суд не бере до уваги наступних підстав.

Як вбачається з рішення № 4 від 21.02.2018 р. про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 та листа від 04.04.2018 р. № 570/02-04, підставами для відмови у призначення пенсії зазначено те, що ОСОБА_1 не є громадянкою України, у неї відсутній паспорт громадянина України, відсутня реєстрація на території України.

Тобто, такої підстави для відмови як "надання позивачем документів про вік, стаж та заробітну плату в оригіналі" у рішенні № 4 від 21.02.2018 р. та у листі від 04.04.2018 р. № 570/02-04 не зазначено.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, твердження відповідача про ненадання позивачем документів про вік, стаж та заробітну плату є безпідставними, оскільки в силу положень ч.2 ст.77 КАС України відповідач не може посилатися на ті обставини, які не були підставою для прийняття рішення.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.п.2-4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком як на підставі рішення від 21.02.2018 р. № 4, так і на підставі листа від 04.04.2018 р. № 570/02-04.

Позивачем не заявлено позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.02.2018 р. № 4. Однак без скасування даного рішення неможливий ефективний захист порушених прав позивача, так як наявність не скасованого рішення про відмову в призначенні пенсії за віком може стати на заваді виконання рішення суду по цій справі.

Тому суд на підставі ч.2 ст.9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.02.2018 р. № 4 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1.

Між тим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не призначення пенсії не підлягають задоволенню, так як в даному випадку відповідачем за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, яке оскаржується позивачем в рамках даної справи.

Також не підлягають задоволенню як передчасно заявлені позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.02.2016 р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, оскільки ці позовні вимоги стосуються тих обставин спірних правовідносин, з юридичною оцінкою яких владний суб'єкт ще не визначився і владного волевиявлення відносно яких не здійснив.

В той же час суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.02.2018 р. з приводу призначення пенсії за віком з урахуванням абз.2 ч.4 ст.245 КАС України.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки судом часткового задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, то на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 132, 143, 242- 246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ізраїль, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) від 21.02.2018 р. № 4 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ізраїль, рнокпп НОМЕР_1), оформлену листом від 04.04.2018 р. № 570/02-04.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ізраїль, рнокпп НОМЕР_1) від 20.02.2018 р. про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду по цій справі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ізраїль, рнокпп) судовий збір у сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 10.2.4