Справа № 227/3122/15-а
Суддя: Фролова Н. М.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 227/3122/15-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Шкурат К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін матеріали адміністративної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

20 травня 2015 року ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: 86702, Донецька обл., м. Харцизьк, вул. Декабристів, буд. 10, РНОКПП НОМЕР_1, звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області, місцезнаходження якого: 84406, Донецька обл., м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 15, , у якому просить: визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області щодо незаконної невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі нарахованого розміру пенсії; стягнути з Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області на її користь нараховану, але не виплачену їй суму пенсії за період з липня 2014 року в розмірі 6294 гривень, а також виплатити заборгованість, що буде накопичуватися з дня подання адміністративного позову до суду; стягнути з Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області на її корись суму моральної шкоди у розмірі 3000 гривень; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області нараховувати та проводити на її користь виплату нарахованої їй пенсії в повному обсязі; стягнути з відповідача витрати, повязані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Харцизьк Донецької області та отримує державну пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка є єдиним джерелом її існування. Однак відповідачем з липня 2014 року до часу звернення до суду з позовом без надання їй причин припинено виплату призначеної їй пенсії, з огляду на що ОСОБА_1 опинилась у дуже скрутному матеріальному становищі. Так, щомісячна виплата пенсії становить 1049 гривень, у звязку з чим сума невиплаченої позивачу відповідачем пенсії за період з липня 2014 року по грудень 2014 року становить 6294 гривень. Позивач вважає таку відмову відповідача незаконною і такою, що порушує норми чинного законодавства України та міжнародних договорів, виконання яких взяла на себе Україна. Також вищенаведеними незаконними діями УПФУ в місті Харцизьку Донецької області ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, яка полягає у її моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача, гарантованих ОСОБА_2 України і чинним законодавством України, в частині своєчасного отримання пенсії, що призвело до втрати її налагоджених і нормальних життєвих звязків, через що вона вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, також вона не змогла своєчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги, нести витрати по утриманню будинку, в якому мешкає, належним чином харчуватися та вдягатися, внаслідок чого стала нервовою, роздратованою та пригніченою, стан її самопочуття погіршився, у звязку з чим просить на відшкодування моральної шкоди стягнути 3000 гривень.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2017 року поновлено провадження у справі, а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди передано на розгляд Артемівському міськрайонному суду Донецької області, у звязку зі зміною місця проживання позивача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2017 року головуючим суддею по справі визначено суддю Артемівського міськрайонного суду Донецької області Брежнева О.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2018 року у звязку з відставкою судді Брежнева О.А. на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_3 справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Фролової Н.М.

Позивач до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, нею подано до суду заяву, в якій вона просить розгляд справи провести без його участі.

В свою чергу, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 124 КАС України шляхом направлення судового виклику за адресою місця знаходження, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб підприємців та громадських формувань) представник відповідача до судового засідання не зявився за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Крім того, представник відповідача не скористався своїм правом, наданим ст.ст. 162, 175 КАС України, та не надав суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можна доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 124 КАС України шляхом направлення судового виклику за адресою місця знаходження, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб підприємців та громадських формувань) представник третьої особи до судового засідання також не зявився за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило.

Враховуючи, що повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання представники відповідача та третьої особи не повідомили суд про причини їх неявки та не надали доказів, підтверджуючих поважність причин такої неявки, суд відповідно до пункту 1 частини 3 статті 205 КАС України вважає можливим проведення судового засідання за їх відсутності.

За таких підстав, враховуючи можливість розгляду справи у письмовому провадженні у звязку з неявкою всіх учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, надану ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності сторін по справі та на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають наступних підстав.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Відповідно статті 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на пенсії, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 5).

З копії листа заступника Міністра Міністерства соціальної політики України ОСОБА_4 за вих. № 2/22 від 08 грудня 2016 року вбачається, що в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб місце проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 32-33).

Згідно відповіді начальника Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради ОСОБА_5 за вих. № 04 вх.01-2673 від 31 серпня 2018 року позивач перебувала на обліку у зазначеному управління, як внутрішньо переміщена особа в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб № довідки НОМЕР_2 від 19 квітня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням начальника Управління від 07 лютого 2017 року дію зазначеної довідки скасовано через не здійснення перереєстрації адреси фактичного місця проживання (а.с. 126-128).

Згідно листа в.о. начальника Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_6 за вих. № 14834/13 від 25 жовтня 2018 року позивач знаходиться на обліку в Бахмутсько-Лиманському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, пенсія ОСОБА_1 виплачена по лютий 2016 року включно (а.с. 149).

З доданої до зазначеного листа копії довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії № 4528 від 26 жовтня 2018 року вбачається, що позивач, особовим рахунком якої є 856536, перебуває на обліку Бахмутсько-Лиманському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, пенсія ОСОБА_1 виплачена по лютий 2016 року включно (а.с. 150).

Згідно положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, тому право на звернення до суду у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Таким чином, враховуючи, що заборгованість з виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 за період з липня 2014 року по грудень 2014 року відсутня, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, стягнення невиплаченої суми пенсії та зобовязання нараховувати і проводити виплату нарахованої позивачу пенсії в повному обсязі задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди у розмірі 3000 гривень з таких підстав.

Стаття 56 ОСОБА_2 України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 зазначеної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, суд враховує, що тимчасове припинення виплати позивачу ОСОБА_1 пенсії було обумовлено проведенням антитерористичної операції на тимчасово окупованих територіях Луганської і Донецької областей, до яких належить і місто Харцизьк Донецької області, яке і до сьогоднішнього дня залишається на непідконтрольній Україні території. З огляду на це управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, яке мало проводити нарахування і виплату пенсії позивачу ОСОБА_1, було передислоковано до міста ОСОБА_7 (нині ОСОБА_7) Донецької області, однак до сьогоднішнього дня належним чином не відновило своє функціонування. З цих же причин і позивач ОСОБА_1 вимушена була стати на облік як внутрішньо переміщена особа в Управлінні праці та соціального захисту населення Бахмтуської міської ради та в Бахмутсько-Лиманському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, яким їй була повністю виплачена заборгованість по пенсії.

Також суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що протиправною бездіяльністю Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області як субєкта владних повноважень порушено її права, оскільки така бездіяльність завдала їй моральних страждань та унеможливила функціонування особистості ОСОБА_1 на конституційних засадах.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй або членам її сімї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоровя або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 3000 гривень.

При цьому, позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000 гривень є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6, 7-9, 12, 77, 121, 263, 371, 242-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Артемівський міськрайонний суд Донецької області до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: 86702, Донецька обл., м. Харцизьк, вул. Декабристів, буд. 10, РНОКПП НОМЕР_1;

Відповідач: Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області, місцезнаходження якого: 84406, Донецька обл., м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 15, ідентифікаційний код юридичної особи в ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, місцезнаходження якого: 84122, Донецька обл., м. Слов'янськ, площа Соборна, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Рішення складено в повному обсязі 5 листопада 2018 року.

Суддя Н.М. Фролова