Справа № 1340/3488/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1849/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Заверухи О.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року (суддя Кухар Н.А., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова прокуратура Західного регіону України про скасування постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 06.08.2018 звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова прокуратура Західного регіону України, у якому просив скасувати Постанову заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 12.07.2018 про перевірку виконавчого провадження №56181964 з примусового виконання виконавчого документу №813/194/17, виданого 14.12.2017 Львівським апеляційним адміністративним судом (далі Постанова); скасувати Постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 12.07.2018 про закінчення виконавчого провадження ВП №56181964 (далі Постанова-1). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходився виконавчий лист №813/194/17, виданий Львівським апеляційним адміністративним судом 14.12.2017 про зобов'язання Військової прокуратури Західного регіону України здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року. Наголошує, що жодного перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань Військовою прокуратурою Західного регіону України не проведено, виплачена йому за рішенням суду сума є незрозумілою. Відтак, вважає оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки рішення суду апеляційної інстанції досі не виконано.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі №1340/3488/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В доводах апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №813/194/17 (апеляційне провадження №876/6783/17), зокрема, зобовязано Військову прокуратуру Західного регіону України здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року.

14.12.2017 Львівським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист №42/17.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 16.04.2018 ВП №56181964 відкрито провадження з виконання виконавчого листа №42/17, виданого Львівським апеляційним адміністративним судом.

10.05.2018 Військова прокуратура Західного регіону України листом №18/2-107 вих-18 повідомила відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про проведення перерахунку грошового забезпечення, матеріальних допомог на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань стягувача та їх виплати ОСОБА_1 До даного листа додано платіжне доручення від 07.05.2018 №391 про перерахунок позивачу матеріальних допомог в сумі 49413,51 грн.

12.06.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено Постанову ВП №56181964 про накладення штрафу, якою на Військову прокуратуру Західного регіону України за невиконання рішення суду накладено штраф на користь держави в сумі 5100 грн.

Військова прокуратура Західного регіону України 27.06.2018 повідомила Відділ примусового виконання рішень щодо повного виконання рішення суду та просила скасувати постанову про накладення штрафу. До даного листа долучила розрахунки сум, належних до виплати.

12.07.2018 заступником директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 винесено Постанову, якою скасовано постанову про накладення штрафу від 12.06.2018 ВП №56181964. Цього ж дня головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 прийнято Постанову-1.

Вважаючи такі постанови відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Постанова суду першої інстанції мотивована правомірністю оскаржуваних постанов та відсутністю підстав для їх скасування.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції підставними і такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №1404-VIII).

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону №1404-VIII).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону).

Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч.1-2 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 ст.75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Керуючись наведеним вище колегія суддів зазначає, що накладення державним виконавцем штрафу можливе за невиконання судового рішення боржником без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк.

Частиною 3 ст.74 Закону №1404-VIII визначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Крім цього, відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно розрахункового листа за грудень 2016 року, ОСОБА_1 в грудні 2016 року виплачена матеріальна допомога в сумі 10590,60 грн. та матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 10590,60 грн. Дана обставина сторонами не заперечується.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №813/194/17 (апеляційне провадження №876/6783/17), зокрема, зобовязано Військову прокуратуру Західного регіону України здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року.

Після проведення такого перерахунку, позивачу проведено перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року. Так, із розрахункового листа за грудень 2016 року (згідно рішення суду) видно, що ОСОБА_1 роведено перерахунок грошового забезпечення за грудень 2016 року, після проведення якого грошове забезпечення позивача за грудень 2016 року становить 35673,60 грн.

Як вбачається із платіжного доручення від 07.05.2018 №391 позивачу виплачено кошти в сумі 49413,51 грн. а виконання виконавчого листа, виданого Львівським апеляційним адміністративним судом 14.12.2017.

Враховуючи, що позивачу у грудні 2016 року були виплачені матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 10590,60 грн. та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10590,60 грн., позивачу було перераховано 49413,51 грн. ((35673,60 грн. після проведеного за рішенням суду перерахунку 10590,60 грн. виплачених у грудні 2016 року = 25083 грн.)*2) за відрахуванням військового збору в розмірі 1,5% (752,49 грн.).

Позивач у поданій апеляційній скарзі, вказує на помилковість висновку суду першої інстанції щодо необхідності проведення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань з урахуванням раніше проведених виплат у грудні 2016 року, зважаючи на той факт, що в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року немає жодних посилань на необхідність врахування проведених виплат. Суд апеляційної інстанції такі доводи апелянта вважає безпідставними, та такими, що свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, оскільки, як вбачається із змісту заявлених позивачем до суду позовних вимог та прийнятої за результатом їх розгляду постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, такі стосувались саме неправильного нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, позивачем не ставилось питання про їх невиплату взагалі. Відтак, беручи до уваги, той факт, що в грудні 2016 року ОСОБА_1 була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10590,60 грн. кожна, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог в частині необхідності проведення виплати матеріальних допомог після проведеного перерахунку без врахування проведених виплат.

Щодо тверджень апелянта про неможливість правильного здійснення перерахунку двох однакових за розмірами матеріальних допомог (на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань) в некратному розмірі 49413,51 грн. оскільки ця сума не ділиться на два, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що така сума виникла в результаті відрахування військового збору в розмірі 1,5% від суми, належної до виплати позивачу (50166 грн.-752,49 грн.). Відтак, такі доводи скаржника висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі наведеного, апеляційним судом встановлено, що Постанова заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 12.07.2018 про перевірку виконавчого провадження №56181964 з примусового виконання виконавчого документу №813/194/17, виданого 14.12.2017 Львівським апеляційним адміністративним судом та Постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 12.07.2018 про закінчення виконавчого провадження ВП №56181964 прийняті відповідачем правомірно, у відповідності до вимог Закону №1404-VIII та за наявності до того, передбачених чинним законодавством підстав, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Згідно із ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 07 листопада 2018 року.