Справа № 2340/3873/18
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року справа № 2340/3873/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дорошенко Л.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

представника відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю;

розглянувши за правилами окремих категорій адміністративних справ в місті Черкаси адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз-РП» до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросоюз-РП» звернулось до суду з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якій просить:

- скасувати як протиправну і незаконну постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 від 04.09.2018 у виконавчому провадженні №55910965 про стягнення виконавчого збору у розмірі 116992 грн. 96 коп.

Усною ухвалою суду від 01.11.2018, за наявності зголи представника позивача та із занесенням до протоколу судового засідання здійснено заміну відповідача у справі з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що в провадженні господарського суду Черкаської області перебувала справа №925/1420/16 за позовом TOB «Катеринопільський Торговий Дім» до TOB «Інвестиційна компанія «Агросоюз РП» про стягнення заборгованості. Рішенням суду від 26.01.2017 позов задоволено та стягнуто з TOB «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» на користь TOB « Катеринопільський Торговий Дім» 1 169 929 грн. 61 коп. основного боргу та 14.02.2017 видано відповідний наказ.

Разом з тим, до відкриття виконавчого провадження TOB «Інвестиційна компанія «Агросоюз РП» сплатило TOB «Катеринопільський Торговий Дім» частину заборгованості в сумі 400000 грн., проте вказаний факт державним виконавцем не враховано.

Більше того, TOB «Інвестиційна компанія «Агросоюз РП» та TOB «Катеринопільський Торговий Дім» дійшли певної домовленості щодо погашення залишку заборгованості, про що свідчить заява TOB «Катеринопільський Торговий Дім» про повернення виконавчого документа стягувачу, а тому постанова про стягнення виконавчого збору є неправомірною та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні звернув увагу, що в редакції ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», чинній до 28.08.2018, виконавчий збір стягується із суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Оскільки державний виконавець не стягнув грошових коштів у виконавчому провадженні, тому підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Також представник позивача вважає, що до спірних правовідносин не може бути застосована редакція ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка набрала чинності з 28.08.2018 та передбачає стягнення виконавчого збору від суми, що підлягає примусовому стягненню, оскільки ці положення набули чинності після подачі стягувачем заяви про повернення виконавчого документу.

Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, у якому з посиланням на приписи Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішень без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Представник відповідача в судовому засіданні звернула увагу, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених законом.

Враховуючи викладене, вважає, що державним виконавцем прийнято оскаржену постанову з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

В ході судового розгляду спору встановлено, що головним державним виконавцем Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на підставі заяви стягувача, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55910965 від 03.03.2018 з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 14.02.2017 про стягнення з TOB «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» на користь TOB « Катеринопільський Торговий Дім» 1169929 грн. 61 коп.

У постанові вказано про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 116992,96 грн.

13.03.2018 головним державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №55910965 до зведеного виконавчого провадження №55747533 на підставі ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою від 07.06.2018 заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавчі провадження щодо боржника TOB «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» передано з Городищенського районного відділу державної виконавчої служби до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

15.06.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесено постанову про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання наказу 925/1420/16 від 14.02.2017 виданого господарським судом Черкаської області про стягнення з TOB «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» на користь TOB «Катеринопільський Торговий Дім» 1169929 грн. 61 коп. основного боргу.

27.08.2018 за вхідним №6046 на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області надійшла заява ТОВ «Катеринопільський Торговий Дім» про повернення виконавчого документу стягувачу.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 від 04.09.2018 у виконавчому провадженні №55910965 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмір 116992,96 грн.

Вирішуючи питання про правомірність вказаної постанови, суд враховує, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції чинній до 28.08.2018) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно статті 27 Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, (в редакції чинній до 28.08.2018) виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника сум або закінчення виконавчого провадження згідно статті 39 Закону в розмірі 10 % від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

При цьому, приписами статей 40, 42 Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (в редакції чинній до 28.08.2018) передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII дає можливість зробити висновок про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є:

1) фактичне виконання судового рішення;

2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

Проте, як встановлено судом, з матеріалів зведеного виконавчого провадження №55747533, державним виконавцем не стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених сум за наказом господарського суду Черкаської області №925/1420/16.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, (в редакції чинній до 28.08.2018) у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору.

Тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Таким чином, доводи відповідача про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, суд визнає помилковими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.02.2018 у справі №910/1587/13.

Суд також вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 27 Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, чинної з 28.08.2018, згідно яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Так, заява стягувача про повернення виконавчого документа - наказу господарського суду Черкаської області №925/1420/16 подана 27.08.2018, тобто до внесення змін у Закон України «Про виконавче провадження» згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 3 липня 2018 року №2475-VIII, які набули чинності 28.08.2018.

Правовідносини щодо виконання згаданого наказу суду склались між стягувачем та боржником до 28.08.2018, тому до них не можуть бути застосовані нові положення закону, тому що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини принцип «правової визначеності» передбачає, що закон має бути доступним і передбачуваним, тобто сформульованим достатньо чітко, щоб забезпечити особі можливість - за необхідності шляхом надання відповідної поради - регулювати свою поведінку. Щоб національне законодавство відповідало цим вимогам, воно повинно надавати адекватний юридичний захист від свавілля та, відповідно, із достатньою чіткістю зазначати межі повноважень, наданих компетентним органам влади, та спосіб їхнього здійснення (див. рішення у справі «С. і Марпер проти Сполученого Королівства» (S. and Marper v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 30562/04 і №30566/04, п. 95, ECHR 2008, з подальшими посиланнями).

На переконання суду нормами законодавства України не регламентовано перехідний період внаслідок внесення вищенаведених змін у закон, не вказано в якому порядку повинен діяти державний виконавець у разі повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні, яке перебуває на виконанні на момент набрання чинності змін, що вказує на неможливість врегулювати свою поведінку субєктам правовідносин, тому в даному випадку стягнення з позивача виконавчого збору суперечить вищенаведеним вимогам принципу «правової визначеності».

Окремо суд звертає увагу, що до відкриття виконавчого провадження позивач сплатив на користь ТОВ «Катеринопільський Торговий Дім» за період з 27.01.2017 по 17.02.2017 грошові кошти на виконання рішення суду у справі №925/1420/16 в сумі 400000 грн., що підтверджується бухгалтерськими довідками останнього №02-02/80 від 14.05.2018, №02-02/293 від 31.10.2018, а тому стягнення виконавчого збору виходячи з повного розміру заборгованості в сумі 1169929 грн. 61 коп., в будь-якому випадку не може визнаватись законним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті перелічених положень Кодексу адміністративного судочинства України в ході судового розгляду спору відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність прийняття оскарженої постанови.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, оскільки відповідач у справі є структурним підрозділом Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 143, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 від 04.09.2018 у виконавчому провадженні №55910965 про стягнення виконавчого збору у розмірі 116992 грн. 96 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (бул. Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз-РП» (вул. Д. Кушніра, 245, с. Мліїв, Городищенський р-н, Черкаська обл., 19511, ), судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко