Справа № 813/2330/18
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/2330/18
01 листопада 2018 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій та рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) 05.06.2018 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУНП у Львівській області, відповідач). ОСОБА_1 просить суд:
- визнати неправомірними дії ГУНП у Львівській області щодо проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 з порушенням норм чинного законодавства;
- визнати неправомірними дії начальника ГУНП у Львівській області щодо винесення наказу ГУНП у Львівській області від 30.06.2017 № 2223 та наказу ГУ НП у Львівській області від 28.07.2017 № 608 о/с;
- визнати протиправними та скасувати наказ ГУНП у Львівській області від 30.06.2017 № 2223 та наказ ГУ НП у Львівській області від 28.07.2017 № 608 о/с;
- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області;
- стягнути з ГУНП у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення суду.
Відповідач, ГУНП у Львівській області, відзиву на позов не подало, доводів ОСОБА_1 не спростувало. Суд ухвалою про відкриття провадження у справі від 06.06.2018 зобовязав відповідача надати належно засвідчені копії оскаржуваних наказів, а також матеріалів службового розслідування та особової справи ОСОБА_1; ця ухвала вручена відповідачеві 11.06.2018 (а.с.28). Суд за заявою позивача поновив строк звернення з цим позовом до суду та розяснив відповідачеві, що повернеться до питання дотримання ОСОБА_1 строків звернення до суду з позовом, якщо ГУНП у Львівській області спростує обставини, якими позивач обґрунтовує клопотання про поновлення строків звернення до суду.
ГУНП у Львівській області участі представника у підготовчому засіданні не забезпечило, вимоги ухвали суду про надання документів не виконало, про причини такої процесуальної поведінки суд не повідомило. З огляду на ці обставини суд 22.06.2018 постановив ухвалу про витребування доказів, якою зобовязав ГУНП у Львівській області у строк до 15.07.2018 включно надати суду: - належно засвідчені копії наказів від 30.06.2017 № 2223 та від 28.07.2017 № 608 о/с; належно засвідчені копії матеріалів особової справи та матеріалів службового розслідування ОСОБА_1 В цій ухвалі суд також зобовязав відповідача у випадку неможливості надання витребуваних доказів завчасно повідомити про це, вказавши причину. Копія ухвали завчасно вручена відповідачу (а.с.37). ГУНП у Львівській області не виконало вимоги ухвали від 22.06.2018 та не повідомило суд про наявність причин, що унеможливлюють надання витребуваних доказів. З огляду на ці обставини суд 10.08.2018 постановив ухвалу про тимчасове вилучення у відповідача доказів для дослідження судом, яку скерував для виконання Управлінню державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. 04.09.2018 на адресу суду надійшло повідомлення державного виконавця про повернення ухвали про тимчасове вилучення доказів без прийняття до виконання. Це повідомлення не містило мотивів повернення ухвали про тимчасове вилучення доказів, тому суд відреагував на такі дії державного виконавця окремою ухвалою.
Суд констатує, що відповідач: - не надав відзиву на позов та документів на підтвердження правомірності оскаржених позивачем рішень; - не виконав ухвали суду про витребування доказів; не звертався до суду із повідомленнями про поважність причин неподання відзиву та про неможливість виконання ухвал суду про витребування доказів; не забезпечив участі повноважного представника у жодному із пяти засідань, про які був повідомлений завчасно. Суд на підставі частини четвертої статті 159 КАС України кваліфікує неподання відповідачем (субєктом владних повноважень) відзиву на позов без поважних причин як визнання позову.
Суд заслухав пояснення позивача, дослідив долучені до матеріалів справи докази та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:
ОСОБА_1 з 01.09.2012 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 01.12.2016 призначений на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області, що підтверджуються наказом № 460о/с від 01.12.2016 (а.с. 87).
21.04.2017 начальник ГУНП у Львівській області за фактом вимагання отримання неправомірної вигоди працівником правоохоронного органу та затримання слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 прийняв наказ №135 «Про призначення службового розслідування» (а.с. 82).
12.05.2017 начальник ГУНП у Львівській області прийняв наказ № 377 о/с, відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про Національну поліцію» відсторонив від посади ОСОБА_1 з 22.04 до 22.06.2017. Як підставу видання наказу зазначена ухвала Галицького районного суду міста Львова від 22.04.2017 (а.с. 89).
30.06.2017 начальник ГУНП у Львівській області видав наказ № 2223 «Про накладення дисциплінарного стягнення на працівника Франківського ВП ГУНП у Львівській області», відповідно до якого на позивача накладено дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції (а.с. 115).
28.07.2017 ОСОБА_1 на підставі наказу начальника ГУНП у Львівській області № 608 о/с звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Як підставу видання цього наказу зазначено наказ ГУНП від 30.06.2017 № 2223 (а.с. 114).
ОСОБА_1 тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, в підтвердження чого надав виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.8-25, 56). ОСОБА_1 стверджує, що з наказом про звільнення та висновком службового розслідування він ознайомився лише 18.05.2018, а з наказом про накладення дисциплінарного стягнення від 30.06.2017 №2223 (згадується в наказі по особовому складу) не ознайомлювався та зміст цього наказу до позивача не доводився. Копії документів, що стосуються службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення) отримав 15.05.2018 разом із листом № Ф-35/Аз/05/13/27-2018 у відповідь на адвокатський запит свого представника (а.с. 14). Відповідач доказів протилежного суду не надав.
При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:
Згідно з статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 та пункту 2 частини першої статті 19 КАС України спори з приводу проходження публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень і є одним із різновидів публічної служби. Отже, цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).
Відповідно до статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Стаття 18 Закону № 580-VIII визначає основні обовязки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді (пункти 1, 2, 6 частини першої).
Статтею 19 Закону № 580-VIII визначає види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина перша).
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга).
Згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 -VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 № 901-VIII визначено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 29, ст. 245 із наступними змінами, далі - Дисциплінарний статут).
Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Згідно з частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень.
На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено порядок накладання дисциплінарних стягнень.
Згідно з частинами першою та другою цієї статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта).
Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення (частина пята).
Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ (частина шоста).
Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (частина восьма).
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (частина десята).
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (частина пятнадцята).
Нормами статті 17 Дисциплінарного статуту визначено підстави відсторонення від виконання службових обовязків.
Особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших виплат і надбавок (частина перша).
Рішення про відсторонення особи рядового або начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу (частина друга).

Особа рядового або начальницького складу, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, та/або пов'язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом (частина пята).

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

Пункт 1.2. Інструкції № 230 визначає службове розслідування як комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також зясування інших обставин.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (пункт 2.6 Інструкції № 230).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України (пункт 5.4.).

Розділ VІ Інструкції № 230 визначає права та обовязки учасників службового розслідування.

6.2. Права та обовязки виконавця (голови, членів комісії):

6.2.1. Виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, зокрема,:

виїжджати на місце скоєння дисциплінарного проступку, кримінального чи адміністративного правопорушення, іншої події, що стала підставою для призначення службового розслідування. При цьому він не повинен перешкоджати здійсненню компетентними особами огляду місця події в межах кримінального процесуального чи адміністративного законодавства;

викликати осіб РНС, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування.

Голова комісії здійснює загальне керівництво діяльністю членів комісії, має право давати їм письмові або усні доручення в межах проведення службового розслідування, обовязкові для виконання за наявності відповідної компетенції.

6.2.2. Обов'язки виконавця (голови, членів комісії), зокрема:

дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування;

у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обовязковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта. Акт засвідчується підписами не менше двох осіб, одна з яких обовязково повинна бути виконавцем. Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в канцелярії (секретаріаті) за місцем проходження служби виконавця, а в разі неможливості - в органі (підрозділі) внутрішніх справ, працівник якого допустив порушення, після чого вказаний акт приєднується до матеріалів службового розслідування.

Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування;

у встановлений строк підготувати та подати на розгляд і затвердження начальнику, який призначив службове розслідування, висновок, підготовлений за його результатами;

після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства.

6.3. Права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування:

6.3.1. Отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування.

6.3.2. Брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

6.3.3. Висловлювати письмові зауваження щодо обєктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять).

6.3.4. Відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України.

6.3.5. За письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

6.3.6. Оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Оформлення матеріалів службового розслідування регламентовано у розділі VIII Інструкції № 230.

8.1. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

8.4. У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються:

підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення;

пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;

запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

8.7. Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обовязків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179 (далі Правила № 1179).

Згідно з пунктом 1 розділу І ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обовязком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обовязків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обовязки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, повязаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

- зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Пунктом 3 розділу ІV Правил № 1179 визначено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобовязаний дотримуватися норм професійної етики.

Стаття 77 Закону № 580-VIII визначає підстави звільнення зі служби в поліції. Згідно з частиною першою цієї статті поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється в т.ч.:

- у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п. 6);

- у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п.10).

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частина друга та третя статті 77).

При прийнятті рішення суд виходить з таких мотивів:

Реалізація дисциплінарного стягнення у формі звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку та вчинення кримінального правопорушення є окремими та різними підставами для звільнення особи зі служби в поліції.

Факт вчинення дисциплінарного проступку та необхідність застосування до поліцейського крайнього заходу впливу (звільнення зі служби) фіксується та обґрунтовується у висновку службового розслідування, за наслідками якого уповноваженою посадовою особою Національної поліції видаються накази про накладення дисциплінарного стягнення та його реалізацію.

Факт вчинення кримінального правопорушення встановлюється у судовому рішенні, постановленому в порядку кримінального судочинства. Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні норми містить стаття 2 Кримінального кодексу України.

Суд встановив, що прокуратура Львівської області порушила кримінальне провадження № 000013 (внесено до ЄРДР 19.04.2017) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. В межах цього кримінального провадження станом на дату виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 був обвинуваченим, станом на дату прийняття цього рішення справа розглядається місцевим загальним судом, рішення по суті ще не прийнято. Отже, вина ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення ані станом на дату прийняття ГУНП у Львівській області оскаржуваних рішень, ані станом на дату розгляду цієї судової справи не встановлена.

За фактом відкриття кримінального провадження та затримання поліцейського ОСОБА_1 начальник ГУНП у Львівській області призначив службове розслідування. Службовим розслідуванням встановлено такі факти: затримання ОСОБА_1, вручення йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також скерування 28.04.2017 кримінального провадження до Франківського районного суду м. Львова. Ці факти кваліфіковано як грубе порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, зокрема вимог ст.ст. 6, 7, 8, 9, 18 Закону України «Про національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, а також вимог п. 5 розділу 1 та п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179.

Оцінюючи фактичні обставини справи та зміст висновку службового розслідування суд дійшов висновку про те, що відповідач не встановив фактів, які можна було б кваліфікувати як порушення ОСОБА_1 службової дисципліни та вчинення дисциплінарного проступку. Для суду, учасників справи та будь-якого стороннього розсудливого спостерігача очевидним є те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, не місце в поліції. Тому Закон № 580-VIII передбачає окрему підставу для звільнення з поліції осіб, що вчинили кримінальне правопорушення, а саме - набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за кримінального правопорушення. Водночас таким ж очевидним є принцип невинуватості особи вина особи у вчиненні кримінального правопорушення повинна бути доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Суд вважає, що відповідач вдався до підміни понять та протиправно кваліфікував факт обвинувачення поліцейського у вчиненні кримінального правопорушення як вчинення ним дисциплінарного проступку та підставу для дисциплінарної відповідальності. З огляду на це суд вважає висновки службового розслідування щодо ОСОБА_1 хибними, а рішення про застосування до нього дисциплінарного стягнення на підставі таких хибних висновків очевидно протиправним. Враховуючи ці висновки суду, наказ ГУНП у Львівській області № 2223 від 30.06.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення на працівника Франківського ВП ГУНП у Львівській області» підлягає скасуванню як протиправний, як і похідний наказ № 608 о/с від 28.07.2017 «По особовому складу» - в частині, що стосується реалізації дисциплінарного стягнення шляхом звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 ч.1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

При прийнятті цього рішення суд враховує, що у разі набрання законної сили судовим рішенням, що встановить вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, ГУНП у Львівській області матиме правові підстави та обовязок прийняти рішення про звільнення поліцейського на підставі пункту 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 14.03.2018 у справі № 822/1832/16.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки суд вважає протиправним звільнення позивача зі служби в поліції, то ОСОБА_1О підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений. Відповідно до частин другої, третьої статті 77 Закон № 580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Згідно з наказом ГУНП у Львівській області № 608о/с від 28.07.2017 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 28.07.2017. Оскільки день звільнення (28.07.2017) є останнім днем служби, позивач підлягає поновленню на службі з 29.07.2017.

Оцінюючи доводи позивача про порушення процедури, протиправності дій та рішень щодо проведення службового розслідування та затвердження висновку службового розслідування суд керується такими міркуваннями. Суд зясував, що в ході службового розслідування у ОСОБА_1 не відбиралися пояснення. Положення Інструкції № 230 містять заборону щодо затвердження висновку службового розслідування без отримання від особи письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Суд критично ставиться до вказівки у висновку службового розслідування від 11.06.2017 на те, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, про що було «складено відповідний акт від 24.05.2017» (стор. 3 висновку службового розслідування). По-перше, відповідач попри отримання кількох ухвал суду про витребування доказів не надав суду матеріалів службового розслідування, що містили б такий акт. По-друге, суд не може не враховувати той факт, що позивач з 19.05.2017 по 09.06.2017 перебував на стаціонарному лікуванні у Львівському державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі, що підтверджується витягом з медичної картки стаціонарного хворого № 3634 (а.с. 56). 24.05.2017 ОСОБА_1 проведено доопераційну підготовку, 25.05.2017 операцію з видалення пухлини. Ці обставини спростовують той факт, що 24.05.2017 ОСОБА_1 відмовився від надання уповноваженим особам відповідача пояснень. Поряд з тим, вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій відповідача по проведенню службового розслідування та скасуванню відповідного висновку, а також про визнання протиправними дій по винесенню оскаржуваних наказів, суд вважає ці вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення:

- по-перше, висновок службового розслідування як підсумковий документ службового розслідування лише фіксує певні факти в трактуванні відповідача та не є рішенням субєкта владних повноважень в розумінні статті 19 КАС України. Особа, стосовно якої проводилось службове розслідування, з метою судового захисту своїх прав може оскаржити рішення щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення, тобто наказ про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності;

- по-друге, позивач не пояснив суду, в чому саме полягають «дії щодо винесення наказів» про притягнення до дисциплінарної відповідальності та реалізацію дисциплінарного стягнення і чим ці позовні вимоги різняться від позовних вимог про скасування цих наказів;

- по-третє, суд переконаний у тому, що право позивача на судовий захист від незаконного звільнення належно реалізується шляхом вирішення судом питання про наявність підстав для скасування згаданих наказів та поновлення на службі.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. На виконання статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови КМ України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» прийнятий наказ № 260 від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання». Цим наказом затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі Порядок № 260). Відповідно до пункту 9 Порядку № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Отже, грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів.

Відповідно до виданої ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 довідки про доходи від 17.10.2018 року №400 встановлено, що розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два місяці, що передують звільненню, становив 5839,96 грн. (за травень 2017 року - 2635,29 грн., за червень 2017 року 3204,67 грн.). При цьому середньоденне грошове забезпечення позивача складає 95,74 грн., а середньомісячне 2919,98 грн. (а.с. 130).

Період вимушеного прогулу позивача обраховується починаючи з першого дня після звільнення до прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді (29.07.2017 по 01.11.2018). Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу складає 44136,17 грн. (461 кал. день*95,74грн./день).

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення. З огляду на цю норму КАС України суд встановлює порядок виконання рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обовязкові платежі.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З огляду на ці норми КАС України рішення суду в поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 2919,98 грн. допустити до негайного виконання.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити адміністративний позов частково.

Визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 2223 від 30.06.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення на працівника Франківського ВП ГУНП у Львівській області» та наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 608 о/с від 28.07.2017 «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, з 29.07.2017.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська область, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, буд. 3, ідентифікаційний код 40108833) на користь ОСОБА_1 (79000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2017 по 01.11.2018 в розмірі 44136 (сорок чотири тисячі сто тридцять пять) гривень 17 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Встановити такий порядок виконання рішення суду щодо стягнення коштів - при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 44136,17 грн. роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обовязкові платежі.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 2919 (дві тисячі девятсот девятнадцять) гривень 98 коп. допустити до негайного виконання.

Судові витрати не розподіляти.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, що постановив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.11.2018.

Суддя Москаль Р.М.