Справа № 524/5609/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 524/5609/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Зеленського В.В. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання - Струкової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 229 КАС України, у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.10.2018р. (суддя Предоляк О.С., м. Кременчук) по справі № 524/5609/18 за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач, ОСОБА_2М.) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП НП Бондаренка ОСОБА_3, в якому просив суд скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.10.2018 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано постанову інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 від 27 червня 2018 року, серії ВР №159019, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції зазначило, що висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки відповідачем було дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, а вина позивача підтверджується тим, що він не заперечував про порушення ним п. 9.2 "б" ПДР України.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП НП ОСОБА_1 від 27 червня 2018 року серії ВР №159019 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач близько 15 год. 15 хв., в м. Кременчуці по проспекту Лесі Українки, буд. 69, керуючи ТЗ ВАЗ СПГ д.н.з. НОМЕР_1, під час перестроювання з другої смуги в першу не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 "б" Правил дорожнього руху України.

Від отримання копії постанови позивач відмовився, про що свідчить відповідна відмітка в постанові, та її копія була направлена позивачеві рекомендованим листом за вих. № 297/41/25/1-2018 від 02.07.2018.

Не погодившись із прийнятим рішенням суб'єкта владних повноважень про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про неподання відповідачем належних і допустимих доказів на спростування позову та зазначених обставин, на підтвердження правомірності своїх дій, у тому числі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, дотримання порядку (процедури) розгляду справи про адміністративне правопорушення поставленого у вину позивачеві щодо встановлення та дослідження доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним в порушенні п. 9.2 "б" " Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 9.2 "б" ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачем допущено порушення вимог п. 9.2 "б" Правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджений жодними доказами, доводи, що позивач у позовній заяві визнає факт порушення вимог п.9.2 "б" ПДР не відповідають дійсності та спростовуються самою позовною заявою. Також відповідачем не надано доказів дотримання ним процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема відеозапису з нагрудної камери поліцейського, яким би спростовувались твердження позивача щодо недотримання процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, будь-яких інших доказів, які свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Отже, відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення позивачем пункту п. 9.2 "б" ПДР України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що згідно з статтею 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п. 9.2 "б" Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що апелянтом до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані в позовній заяві доводи позивача, з приводу того, що останній не порушував вимог п. 9.2 "б" Правил дорожнього руху, не надано, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не підтверджується жодним доказом, що свідчить про необґрунтованість винесення Інспектором оскаржуваної постанови.

При цьому, колегія суддів критично ставиться до посилання скаржника на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не враховані усні пояснення позивача, в яких він не заперечував вчинення адміністративного правопорушення, оскільки такі пояснення є лише суб'єктивним баченням позивача проїзду ним певної ділянки дороги та не підтверджується жодними доказами.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідач, складаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП НП Бондаренка ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.10.2018 по справі № 524/5609/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6