Справа № 816/4651/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2018 року

Київ

справа №816/4651/15

касаційне провадження №К/9901/13788/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Енергетичної митниці ДФС (далі - Митниця) на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016 (суддя - Бенедик А.П.) у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Товариство) до Енергетичної митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості,

УСТАНОВИВ:

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 04.02.2016, ухваленою у відкритому судовому засіданні за участі представників сторін, позов задовольнив.

12.02.2016 Митниця оскаржила це рішення до Харківського апеляційного адміністративного суду, який ухвалою від 04.03.2016 залишив апеляційну скаргу без руху з підстав її невідповідності вимогам частини шостої статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме - відсутності документа про сплату судового збору та встановив десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги з дня вручення цієї ухвали, а ухвалою від 15.04.2016 - повернув апеляційну скаргу Митниці, оскільки скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк.

01.06.2016 Митниця вдруге звернулась до Харківського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2016. Разом з апеляційною скаргою Митниця подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтувала тим, що у період з 12.02.2016 по травень 2016 року включно у Митниці були відсутні кошти на оплату судового збору, на підтвердження чого надала виписки по рахунках від 12.02.2016, від 03.03.2016 та від 04.05.2016, у яких зазначено, що по КЕКВ 2800 відсутні необхідні кошти.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.06.2016 залишив апеляційну скаргу без руху з підстав того, що вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, а підстави для поновлення строку, вказані Митницею у клопотанні, доданому до апеляційної скарги, визнані неповажними, оскільки відсутність у Митниці коштів, необхідних для сплати судового збору, не звільняє її від обов'язку дотримання процесуальних обов'язків як сторони по справі. Для усунення недоліків апеляційної скарги суд встановив скаржнику тридцятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №628 ухвала про залишення апеляційної скарги без руху була вручена скаржнику 29.06.2016.

04.07.2016 в межах встановленого строку Митниця на виконання вимог ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016 надіслала до суду апеляційної інстанції клопотання про виправлення недоліків апеляційної скарги, у якому просила визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 та зазначила аналогічні підстави для поновлення процесуального строку. Також Митниця вказала, що враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.07.2016 відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Митниці на постанову Полтавського окружного адміністративного суду постановою від 04.02.2016 на підставі частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки Митницею не наведено інших підстав для поновлення процесуального строку та не надано будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку, а підстави пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження, вказані Митницею, були визнані неповажними згідно ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016.

Митниця оскаржила ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016 до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 25.08.2016 відкрив касаційне провадження у даній справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки відсутність коштів на відповідних рахунках державного органу не може позбавляти таку особу права на оскарження судового рішення. При цьому Митниця зазначає, що діяла сумлінно, звернувшись до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції вперше у строк, встановлений законом, а відсутність фінансування на сплату судового збору не є її виною.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 17.09.2018 прийняв касаційну скаргу Митниці до провадження, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами і призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження з 18.09.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 185 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Статтею 189 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) регламентовано порядок прийняття апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Згідно частини третьої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Абзацом 1 частини четвертою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Наслідки невиконання таких вимог суду передбачені у абзаці 2 частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме - якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Митниці суд апеляційної інстанції правомірно виходив з того, що підстави, вказані скаржником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, доданому до апеляційної скарги, були визнані неповажними згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016, проте Митниця у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, поданій 04.07.2016, послалась на ці ж самі обставини, нових підстав для поновлення строку апеляційного оскарження не навела.

Також колегія суддів зазначає, що Митниця є територіальним органом ДФС, тобто є державним органом, що здійснює адміністрування податків, зборів, платежів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо не можуть бути підставою для реалізації суб'єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і податкові органи зокрема, зобов'язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв'язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов'язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов'язків, встановлених нею ж.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016, тому у задоволенні касаційної скарги Митниці слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Митниці підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Енергетичної митниці ДФС залишити без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна