Справа № 826/5627/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2018 року № 826/5627/18

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі судді Мазур А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в місті Києві), в якому просила суд: зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в місті Києві) зарахувати період роботи з 09.09.1983 по 24.08.1986 р. в середній школі №32 Центральної групи військ Міністерства просвіти РСФСР до загального стажу для обчислення пенсії, здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсії та здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсій за донарахований стаж з моменту первинного призначення пенсії за вислугу років, а саме з 05.08.2011; зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в місті Києві) здійснити перерахунок та виплату з 01.10.2017 року пенсії за віком з застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % при визначенні коефіцієнта страхового стажу для обчислення пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем при обрахунку пенсії протиправно застосовується менша величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% , а не 1,35%, що в свою чергу, на думку позивача, звужує його соціальні права. Крім того, при обчисленні розміру пенсії із застосуванням зазначеного показника було здійснено без урахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 09.09.1983 по 24.08.1986.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що з 01.10.2017 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148-08 проведено осучаснення раніше призначених пенсій з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки, з якої сплачено страхові внески із застосування оцінки величини одного року страхового стажу в розмірі 1% , а тому підстав для індексації пенсії в розмірі 1, 35% не має. Також відповідач зазначив, що позивач не надала уточнюючих документів на підтвердження її страхового стажу у вказаний період.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.08.2011 ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення».

27.08.2012 ОСОБА_1 було переведено із пенсії за вислугу років на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.10.2017 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148-08 проведено осучаснення раніше призначених пенсій з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки та здійснено розрахунок пенсії із застосування оцінки величини одного року страхового стажу в розмірі 1%.

У зв'язку з цим, 28.02.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії із врахуванням оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1, 35%. Крім того, позивач просила відповідача врахувати їй при обчисленні пенсії трудовий стаж в період з 09.09.1983 по 24.08.1986.

26.03.2018 листом №5127/09/М-485 відповідач повідомив позивача, що в трудовій книжці запис №9 про звільнення з 24.08.1986 було оформлено з порушенням вимог оформлення трудової книжки, оскільки зазначено підставою для звільнення наказ №99 віл 15.05.1986.

Позивач вважаючи дану відмову протиправною, а своє право на соціальне забезпечення порушеним, звернувся із вказаним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03. 2017 № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» ліквідовано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та утворено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно із ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

У зв'язку з тим, що згідно відомостей з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві припинено, необхідно здійснити заміну відповідача у справі на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ().

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою ст. 9 Закону N 1058-IV (у редакції, що діяла на момент призначення позивачеві пенсії) передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (№1058-ІV).

Згідно частини 1 статті 25 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п'яти знаків після коми за формулою:

Кс= (См*Вс)/100%*12

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням змін, внесених Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи або перерахунку пенсії може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В силу частини 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Відповідно до частини 4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.08.2011 позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі із заявою про призначення пенсії за вислугою років, у зв'язку з чим, позивачу було призначено пенсію за вислугою років, відповідно до умов Закону України «Про освіту».

27.08.2012 позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі із заявою про переведення з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, у зв'язку з чим, розпорядженням №875437 від 14.07.2016 позивача було переведено на пенсію за віком.

Таким чином, судом встановлено, що пенсія була призначена позивачеві відповідно до Закону №1058-ІV до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", а тому перерахунку підлягає пенсія з 01.10.2017 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, що узгоджується із вимогами ч. 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV .

Також, суд вважає необхідним зазначити, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій, зокрема позивачу.

З 01.10.2017 перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн., у зв'язку з чим було підвищено розмір пенсії позивача з 2 320, 84 грн. до 3 229, 19 грн., а відтак звуження прав в цій частині не відбулося.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зарахування до загального трудового стажу періоду роботи в середній школі №32 Центральної групи військ Міністерства просвіти РСФСР з 09.09.09.1983 по 24.08.1986, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004).

Відповідно до пункту "а" ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується, зокрема, будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документа для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року; 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 7.1 Порядку подання та оформлення документа для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсії письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи відповіді Пенсійного фонду, останній повідомив, що для зарахування до загального трудового стажу періоду роботи позивача з 09.09.1983 по 24.08.1986 останні необхідно надати уточнюючу довідку, яка містить відомості про період роботи з підставою видачі, завірену керівними особами, печаткою та штампом установи, організації, підприємства, яке видає таку довідку.

Отже, наведеними нормами права закріплено право особи як на перерахунок пенсії у зв'язку з настанням обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсії, так і право особи на подання додаткових документів, яких не було подано при призначенні пенсії.

Як встановлено судом, позивач до відповідача із додатковими документами для підтвердження страхового стажу не зверталася, дані документи не були надані також і суду, а отже, суд прийшов до висновку, що позивач не вчинила жодних дій щодо підтвердження наявності стажу роботи, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Судові витрати, згідно норм ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (02097, АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур