Справа № 548/1414/18
Суддя: Миркушіна Н. С.
Дата ухвалення: 2018-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 548/1414/18
Провадження №2-а/548/36/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Миркушіної Н.С.

за участю секретаря судового засідання Ващенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ОСОБА_2 за участю третьої особи Управління патрульної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Мотивує позов тим, що постановою серії НК № 370498 від 31.07.2018 року на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., за те, що 31.07.2018 року о 10 год. 40 хв. на 246 км а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський», він керував транспортним засобом МТЗ-80 номерний знак НОМЕР_1 та не мав при собі поліса обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.ст. 125, 126 ч.1 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з»ясування обставин, що підлягають з»ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та не підтвердженна відповідними доказами.

Тому позивач просить визнати постановупротиправною та скасувати.

У судове засідання позивач ОСОБА_1не з»явився подав заяву про розгляд справи за його з представника адвокатом ОСОБА_3 відсутності.

Відповідач інспектор роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився подав відзив на позов в якому прохав відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи Управління патрульної поліції в Полтавській області в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи.

З»ясувавши позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституцією України закріплено норму щодо обов'язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

З копії оскаржуваної постанови серії НК № 370498 від 31.07.2018вбачається, що позивач, керував 31.07.2018 року о 10 год. 40 хв. на 246 км а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський», транспортним засобом МТЗ-80 номерний знак НОМЕР_1 та не мав при собі поліса обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.27.1 а, 2.1г ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.ст. 125, 126 ч.1 КУпАП та на підставі даних норм на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України автомагістраль - автомобільна дорога, що:

- спеціально побудована і призначена для руху транспортних засобів, не призначена для в'їзду на прилеглу територію або виїзду з неї;

- має для кожного напрямку руху окремі проїзні частини, відокремлені одна від іншої розділювальною смугою;

- не перетинає на одному рівні інші дороги, залізничні і трамвайні колії, пішохідні і велосипедні доріжки, шляхи проходу тварин, має огородження на узбіччях і розділювальній смузі та обгороджена сіткою;

- позначена дорожнім знаком 5.1;

автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій);

автомобільні дороги державного значення - автомобільні дороги загального користування, до яких належать міжнародні, національні та регіональні автомобільні дороги, які позначені відповідними дорожніми знаками.

Згідно з п.п. «а» п. 27.2 ПДР України на автомагістралях і дорогах для автомобілів забороняється рух тракторів, самохідних машин і механізмів.

Отже, вказаний пункт Правил визначає правила руху автомагістралями та дорогами для автомобілів.

Стаття 125 КУпАП визначає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Разом з тим частина 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил руху автомагістралями.

Отже, в разі недотримання положень п. 27.2 Правил дії позивача повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не за ст, 125 КУпАП.

Відповідно до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №712, автомобільна дорога Київ-Харків-Довжанський, індекс М-03, віднесена до автомобільних доріг загального користування державного значення.

До того ж відповідно до листів Служби автомобільних доріг у Полтавській області №01-02/978 від 28.08.2018 року та №01-02/1036 від 10.09.2018 року слідує, що на території Полтавської області не обліковуються ділянки автомобільних доріг загального користування, що позначені дорожніми знаками 5.1 автомагістраль та 5.2 кінець автомагістралі та дорожніми знаками 5.3 дорога для автомобілів та 5.4 кінець дороги для автомобілів.

Крім того в оскаржуваній постанові вказується, що позивач порушив п.п. ґ) п. 2.1. Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно п.п. г) п. 2.1. Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

В п.21.1. ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) зазначено, що з урахуванням положень п.21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1961-IV не встановлені коригуючі коефіцієнти для тракторів та інших машин, що підлягають реєстрації в територіальних органах Держсільгоспінспекції України.

Абзацом 2 п. 1.5. Закону №1961-IV зазначено що у цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

В свою чергу, п.7.1. ст.7 Закону №1961-ІУ передбачає, що розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб.

Тобто, Страховик позбавлений можливості застрахувати відповідальність водія трактора, а водій, відповідно, мати та пред'явити працівнику поліції такий поліс.

Згіднозі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Здійснюючи розлогий аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов'язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто суть частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зводиться до того, що безпосередньо в судовому засіданні відповідач, суб»єкт владних повноважень, повинен довести правомірність своїх дій.

Разом з тим, у матеріалах справи, як довід щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення наявна лише оскаржена постанова та відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Однак, така постанова розкриває лише суть вчинених дій та заходи реагування щодо них, проте аж ніяк не слугує доказом в адміністративній справі, оскільки приймається на підставі узагальнення та оцінки суб»єктом владних повноважень усіх доказів в адміністративній справі, що свідчать про наявність чи відсутність у діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Відповідачем всупереч наведеному не надано суду будь-яких доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, а також в постанові не наведено доказів, на яких ґрунтуються висновки про вчинення особою адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення доводів висловлених позивачем.

Дотримання усіх вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо розгляду адміністративних справ належними доказами не підтверджено. Відтак, факт виконання субєктом владних повноважень вимог процесуального законодавства, а отже і правомірності прийнятого рішення відповідачем не наведено, з огляду на відсутність доказів у матеріалах справи та не представлення їх суду для вивчення та оцінки в ході розгляду справи.

Оскільки законодавство України чітко не гарантує презумпцію невинуватості у справах про адміністративні правопорушення, Конституційний суд України (Справа № 1-34/2010) визнав, що презумпція невинуватості поширюється на справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вина позивача у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених 125, 126 ч.1 КУпАП не доведена, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративних правопорушень.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем інспектором передчасно, без дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передувала б ухваленню постанови, тобто не у відповідності до вимог ст. ст. 279, 283 КУпАП та п. п.9, 10 розділу ІІІ згаданої Інструкції.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає достовірними обставини, повідомлені позивачем і жодним чином не спростовані відповідачем. За таких обставин, оцінивши всі зібрані по справі докази, враховуючи обов»язок субєкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності, суд приходить до висновку про протиправність постанови про адміністративне правопорушення і з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 245, 251, 257, 258, 268, 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 6,9, 20, 77, 78, 90, 209, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ОСОБА_2 за участю третьої особи Управління патрульної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії інспектора роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ОСОБА_2 щодо винесення відносно ОСОБА_1 постанови серія НК №370498 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 31.07.2018 року.

Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ст.ст. 125, 126 ч. 1 КУпАП адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 31.07.2018 року серія НК №370498, як протиправну.

Закрити провадження по адміністративній справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125, 126 ч. 1 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст. 286 КАС України та розділом ІІІ глави 1 КАС України протягом 10 днів до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 19.10.2018 року.

Суддя Н.С. Миркушіна