Справа № 826/7873/18
Суддя: Троян Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7873/18 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на захист прав та інтересів малолітніх - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року позивач звернувся до суду заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову у вигляді зупинення дії письмового висновку заступника голови Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Захарченка П.П. від 26 квітня 2018 року №101-3748/03 про визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до остаточного вирішення публічно-правового спору по суті.

В обґрунтування вказаної заяви про забезпечення позову зазначено, що висновок про визначення місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 26.04.2018 №101-3748/03 складений із порушенням норм законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3 на захист прав та інтересів малолітніх - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Зокрема, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не застосував принцип офіційного з'ясування, який закріплений в частині другій статті 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, суд першої інстанції не застосував жодної норми матеріального права при ухваленні рішення та не врахував презумпцію найвищих інтересів дитини.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 26 квітня 2018 року №101-3748/03 про визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що з метою забезпечення виключно прав та інтересів дітей, Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування у зв'язку з розглядом Печерським районним судом м. Києва позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю - ОСОБА_7 (а.с. 15-17).

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача, викладені в заяві, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами. Протиправність оскаржуваного висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації не є очевидною та підлягає доведенню в ході розгляду даної адміністративної справи.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З вказаної норми слідує, що метою забезпечення позову є ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів саме позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, обов'язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та охоронюваним законом інтересам позивача, захист яких стане неможливим без вжиття таких заходів, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. При цьому, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв'язку із чим, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить зупинити дію письмового висновку заступника голови Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Захарченка П.П. від 26 квітня 2018 року №101-3748/03 про визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до остаточного вирішення публічно-правового спору по суті.

В обґрунтування такої заяви вказує, що вказаним рішенням заступник голови Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації Захарченко П.П. фактично здійснено свавільне та протиправне втручання в приватне та сімейне життя заявників.

Незастосування заходів забезпечення позову може призвести до негативних наслідків для прав, свобод та інтересів осіб (перш за все малолітніх дітей) та вказане рішення може бути передано до суду як письмовий доказ для ухвалення судом незаконного та необгрунтованого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 26 квітня 2018 року №101-3748/03 про визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування у зв'язку з розглядом Печерським районним судом м. Києва позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю - ОСОБА_7 (а.с. 15-17).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять достатніх даних, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Так, згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Інших доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення позивачем надано до суду не було.

Доводи позивача, викладені в заяві про забезпечення позову, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами.

Протиправність оскаржуваного висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації не є очевидною та підлягає доведенню в ході розгляду даної адміністративної справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено існування обставин, наведених у частині другій статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у цій адміністративній справі до ухвалення рішення в даній адміністративній справі створюється очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, відновлення яких стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, проаналізувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, тому вважає заяву позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Посилання апелянта на не застосування судом першої інстанції норм матеріального права колегія суддів вважає помилковими, оскільки у даному випадку фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, тому застосування норм матеріального права не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Також колегія суддів не погоджується з твердженням представника заявників, викладеним в заяві про забезпечення позову про те, що протиправне рішення посадової особи суб'єкта владних повноважень - заступника голови Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації Захарченка П.П. є індивідуальним актом, з огляду на таке.

За правилами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно пункту 18 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Частиною п'ятою статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому, в силу вимог частини шостої ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто, з наведеного слідує, що оскаржуваний висновок Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності та відповідно і актом індивідуальної дії, а є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому буде надана під час розгляду цивільної справи про визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4, та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини.

Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, який розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, в процесі якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі і оспорюваного висновку.

Враховуючи, що висновок від 26 квітня 2018 року №101-3748/03 складений відповідним органом опіки та піклування на реалізацію саме положень Сімейного кодексу України для визначення місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4, тому у даному випадку Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація діяла не як суб'єкт владних повноважень.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 150, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на захист прав та інтересів малолітніх - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 08 листопада 2018 року.