Справа № 822/2011/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2011/18

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

05 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року (повний текст якого складено у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.06.2015 №39219-17 та від 12.04.2018 №-2016.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що податковим органом неправомірно нарахований транспортний податок на автомобіль марки Toyota Highlander, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 куб.см. за звітний період - 2015 рік, оскільки оподаткування транспортним податком можливо не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим 2015 роком, тобто не раніше 2016 року. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до інформації (розрахунку) на сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про середньоринкову вартість автомобіля марки - Toyota, модель - Highlander, рік випуску - 2014, об'єм циліндрів двигуна - 3456, в переліку автомобілів, які підлягають оподаткуванню зазначається вказаний автомобіль лише зі строком експлуатації до 1 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому від 10.06.2015 №39219-17. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Хмельницькій області від 12.04.2018 №-2016. Стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому. Стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинами справи. Так, апелянт вказав на те, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що автомобіль марки Toyota Highlander, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 куб.см., тип палива - бензин, строк експлуатації до 1 року зазначено в переліку автомобілів, інформацію про які надано Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до ДФС України відповідно до п. 13 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року колегією суддів у складі судді-доповідача - ОСОБА_1, суддів - Гонтарука В.М., Граб Л.С. відкрито апеляційне провадження у даній справі.

На виконання Указу Президента України від 28.09.2018 №296/2018, головою Вінницького апеляційного адміністративного суду прийнято розпорядження № 433 від 29.09.2018 року, відповідно до якого адміністративні справи, що перебували в провадженні Вінницького апеляційного адміністративного суду передано до Сьомого апеляційного адміністративного суду, здійснено повторний автоматизований розподіл невирішених судових справ.

За результатами повторного автоматизованого розподілу згідно з ст. 31 КАС України головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено - ОСОБА_1, суддів - Гонтарука В.М., Граб Л.С.

10 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому остання заперечила проти доводів апеляційної скарги відповідача та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням вимог п.п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, у власності позивача - ОСОБА_2 перебуває автомобіль марки Toyota моделі Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску, об'єм циліндрів двигуна 3456 куб. см.

Керуючись пп. 267.6.2. п. 267.6 ст. 267 ПК України, 10.06.2015 ДПІ у м. Хмельницькому прийняла податкове повідомлення-рішення №39219-17, яким визначила позивачу суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн за 2015 рік.

12.04.2018 Головне управління ДФС у Хмельницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення №-2016, яким визначило ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн за 2016 рік.

Не погоджуючись з даними рішеннями відповідачів, позивач звернулася до суду для їх скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015 №39219-17, оскільки запроваджені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" зобов'язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб виникають у платників податків лише після 01.01.2016. Водночас, автомобіль марки Toyota моделі Highlander, об'єм циліндрів двигуна - 3500 куб см, тип палива - бензин, тип коробки передач - автоматична є в переліку автомобілів, інформацію про які надано Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до ДФС виключно зі строком експлуатації до 1 року, при цьому, що автомобіль позивача 2014 року випуску, а тому не є об'єктом оподаткування для сплати транспортного податку у 2016 році.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з п. 267.2 ст. 267 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

За приписами п. 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Положеннями п. 267.6 ст. 267 ПК України врегульовано порядок обчислення та сплати транспортного податку.

Так, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідно до пп. 267.8.1 п. 267.8 ст.267 ПК України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015 №39219-17, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Згідно із п. 10.2 ст. 10 ПК України, в редакції Закону №71-VIII, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом а перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. При цьому, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення і такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, то таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням транспортного податку на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

Водночас, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення місцевих рад щодо транспортного податку, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік.

Таким чином, з урахуванням норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатися встановленим місцевою радою.

Факт прийняття Верховною Радою України і набрання чинності Закону №71-VIII, так само обов'язковість для місцевих рад впровадити транспортний податок, не може заперечувати необхідність встановлення цього податку саме рішенням місцевих рад, оскільки встановлення місцевих податків є виключною компетенцією саме місцевих рад, як це визначено п. 10.2 ст. 10 ПК України.

Тобто, Верховна Рада України не може підміняти власними повноваженнями компетенцію місцевих рад щодо встановлення місцевих податків.

Вказане вбачається також з п. 4 Прикінцевих положень Закону №71-VIII, в якому органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, Прикінцеві положення Закону №71-VIII рекомендували встановити місцевим радам транспортний податок на 2015 рік у 2015 році. Проте, така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Таким чином, навіть прийняті на рекомендацію Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено пп. 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України.

Відповідно до п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а тому рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням п. 10.2 ст. 10 ПК України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Враховуючи вищезазначене, для конкретної правової ситуації період прийняття рішення місцевою радою щодо запровадження транспортного податку - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов'язку встановити транспортний податок.

У місті Хмельницькому транспортний податок встановлено рішенням Хмельницької міської ради від 21.01.2015 № 2 "Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Хмельницькому та втрату чинності рішень міської ради".

Разом з тим, плановим у цьому разі залишається виключно 2016 рік, оскільки за змістом пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України період прийняття рішення завжди передує плановому періоду. Тобто, в 2015 році місцеві ради могли встановити транспортний податок лише на 2016 рік, а не на 2015 рік.

За таких обставин, транспортний податок міг справлятися не раніше 2016 року.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ухвалення Закону України №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким викладена в новій редакції ст. 267 ПК України та запроваджено транспортний податок в Україні, лише 28 грудня 2014 року, а також відсутність доказів прийняття відповідною місцевою радою за місцем проживання позивача рішення про встановлення транспортного податку до 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом положень ст. 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2015 роком), тобто не раніше 2016 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року по справі №807/2307/16 та від 07 червня 2018 року по справі № 821/675/16.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано транспортний податок за 2015 рік обґрунтовано визнано судом першої інстанції протиправним та підлягало скасуванню.

Щодо позиції апелянта стосовно правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 12.04.2018 №-2016, судова колегія зважає на таке.

Відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПУ України (в редакції чинній на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.

Положеннями п. 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Враховуючи те, що законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 № 909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, тому з 01.01.2016 платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше 5 років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378,00 грн., а відтак 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 складали 1 033 500,00 грн.

Тобто, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500,00 грн. та з року випуску яких минуло не більше 5 років включно.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (далі - Методика), відповідно до п. 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у п. 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403, де за ціну нового транспортного засобу береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

За приписами п. 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України відповідно до п. 13 Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Нормами п. 14 Методики передбачено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення є отримана від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України інформація про вартість автомобіля, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутня вказана інформація щодо автомобіля позивача.

ОСОБА_1 того, судом першої інстанції витребовувалася у Головного управління ДФС у Хмельницькій області інформація (розрахунок) Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про середньоринкову вартість автомобіля ОСОБА_2 марки - Toyota, модель - Highlander, рік випуску - 2014, з об'ємом циліндрів двигуна - 3456 станом на 01.01.2016, яка мала слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.04.2018 № -2016.

Однак, наявний в матеріалах справи лист ДФС від 27.07.2018 № 22970/799-99-13-03-2017, відповідно до якого автомобіль марки Toyota моделі Highlander, об'єм циліндрів двигуна - 3500 куб см, тип палива - бензин, тип коробки передач - автоматична, строк експлуатації до 1 року є в переліку автомобілів, інформацію про які надано Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до ДФС, на думку колегії суддів, не є належним та достатнім доказом правомірності нарахування позивачу суми грошового зобов'язання зі сплати транспортного податку, враховуючи що фактично такої інформації (розрахунку) за підписом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, у відповідності до вимог ст. 267 ПК України, відповідач не надав.

Суд апеляційної інстанції враховує і ту обставину, що фактично із змісту листа ДФС від 27.07.2018 № 22970/799-99-13-03-2017 слідує, що об'єктом оподаткування транспортним податком є автомобіль марки Toyota моделі Highlander, об'єм циліндрів двигуна - 3500 куб см, тип палива - бензин, тип коробки передач - автоматична зі строком експлуатації до 1 року, в той час як станом на 01.01.2016 автомобіль позивача 2014 року випуску експлуатувався понад 1 рік, а відтак не є об'єктом оподаткування для сплати транспортного податку у 2016 році.

За таких обставин, колегія суддів критично ставиться до позиції апелянта щодо неналежного врахування судом першої інстанції відомостей про те, що автомобіль марки Toyota моделі Highlander, об'єм циліндрів двигуна - 3500 куб см, тип палива - бензин, тип коробки передач - автоматична, строк експлуатації до 1 року є в переліку автомобілів, інформацію про які надано Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до ДФС, зважаючи на те, що апелянт не підтвердив належним чином факт надходження такої інформації безпосередньо від Мінекономрозвитку, а також не звернув уваги, що вказаний автомобіль є об'єктом оподаткування за умови строку експлуатації до 1 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Хмельницькій області щодо наявності в останнього необхідної інформації для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення не підтверджуються наявними у справі доказами, а відтак і не спростовують висновків суду першої інстанції щодо протиправності нарахування позивачу транспортного податку за 2016 рік.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справ, то колегія суддів вважає, що підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 листопада 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4