Справа № 800/556/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

1 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 800/556/17

Провадження № 11-738заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Склярук Ю. В.,

розглянувши в судовому засіданні заяви представника позивача - ОСОБА_1. про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н.П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г. від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 31 жовтня 2017 року № 3525/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 17 травня 2018 рокуу задоволенні позову відмовив.

15 червня 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25 червня 2018 року відкрила апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 1 жовтня 2018 року - призначила справу до розгляду на 1 листопада 2018 року.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 заявив відвід суддям Великої Палати Верховного Суду, які беруть участь у розгляді справи, як на підставу для відводу суддів послалися на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об'єктивності суддів.

На обґрунтування вказаної підстави ОСОБА_1. зазначив, що в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta, пункт 93) названо критерії, які визначають наявність неупередженості судді в конкретній справі, зокрема об'єктивний, за яким встановлюється, чи суд, а також, серед іншого, його структура забезпечили відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно його неупередженості.

Заявник посилається також на практику Європейського суду з прав людини, за якою «суд» розглядається як такий, що завжди має бути заснований на законних підставах, оскільки у протилежному випадку він не буде володіти легітимністю, що є необхідною ознакою для розгляду справ у демократичному суспільстві («Лавентс проти Латвії», пункт 81). Фраза «заснований на законних підставах» означає не лише законні підстави для існування суду, а також відповідність суду специфічним правилам, що регламентують його діяльність («Сокуренко і Стригун проти України», пункт 24). «Закон» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), таким чином, включає не лише законодавство щодо заснування і компетенцію судових органів, а також будь-яке інше положення національного законодавства, яке в разі його порушення спричинило б незаконну участь одного чи більше суддів у розгляді справи («ДМД Груп, А.С. проти Словакії», пункт 59). Завданням принципу «заснованості на законних підставах» у статті 6 Конвенції є забезпечення незалежності судової системи від дискреційного права представника виконавчої влади і її регулювання законами уряду («Савіно та інші проти Італії», пункт 94).

ОСОБА_1. зазначив, що з приводу легітимності Верховного Суду Окружний адміністративний суд міста Києва розглядає справу № 826/15714/17 про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) від 9 листопада 2017 року за № 0071690 щодо проведення державної реєстрації органу державної влади - Верховного Суду, ідентифікаційний код юридичної особи № 41721784.

Тому, на думку представника позивача, зазначені у його заявах судді Великої Палати Верховного Суду не можуть відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об'єктивним критерієм, оскільки сам Верховний Суд створений не на підставі закону.

Представник Вищої ради правосуддя заперечила проти задоволення заяв про відвід.

Перевіривши наведені ОСОБА_1 на обґрунтування заяви про відвід суддів доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п'ятою та шостою статті 125 Основного Закону встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до частини першої статті 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Відповідно до частини другої статті 37 Закону України від 2 червня 2016 року

№ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», що за винятком двох пунктів розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності 30 вересня 2016 року, Велика Палата діє у складі Верховного Суду.

За правилами частини третьої статті 23 КАС у випадках, визначених цим Кодексом, Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку як суд апеляційної інстанції судові рішення у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції.

Згідно з частиною п'ятою статті 266 КАС, яка визначає особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Комісії, судом апеляційної інстанції у цих справах є Велика Палата Верховного Суду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є судом, установленим закономдля розгляду в апеляційному порядку справи ОСОБА_2 за її апеляційною скаргою на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 травня 2018 рокупро відмову в задоволенні позову про визнання незаконним і скасування рішення Вищої ради правосуддя.

Вирішуючи у цьому провадженні питання про відвід 14 суддів від розгляду справи за позовом ОСОБА_2 та постановляючи за наслідками розгляду цього питання цю ухвалу, Велика Палата Верховного Суду зважає на те, що відповідні заяви ОСОБА_1. подані в одній справі з одних і тих же підстав, тобто за об'єктивними ознаками ці заяви представника позивача фактично є єдиним зверненням до суду з відводом суддів Великої Палати Верховного Суду.

За таких обставин з огляду на закріплені у параграфі 2 глави 2 розділу І та статті 40 КАС правила інстанційної юрисдикції й порядок вирішення заявленого відводу іншого суду для вирішення питання про відвід 14 суддів такого колегіального органу Верховного Суду, як Велика Палата законодавством не встановлено.

Відповідно до статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб'єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами («Ветштайн проти Швейцарії»).

Так, ОСОБА_1. зазначає, що наявність упередженості вказаних у заявах про відвід суддів встановлена ним за об'єктивним критерієм, зміст якого наведено Європейським судом з прав людини у справі «Мікалефф проти Мальти».

Практика цього Суду свідчить про те, що при об'єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді («Морель проти Франції», пункти 45-50; «Пескадор Валеро проти Іспанії», пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних («Лука проти Румунії», пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду («Ветштайн проти Швейцарії», пункт 44; «Пабла Кю проти Фінляндії», пункт 30; «Мікалефф проти Мальти», пункт 96).

У рішенні в справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об'єктивного критерію цей Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Посилання ОСОБА_1. на упередженість суддів через створення Верховного Суду, на думку заявника, не на підставі закону не можна вважати об'єктивно обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях, суб'єктивній оцінці заявником обставин створення цього органу.

Той факт, що в Окружному адміністративному суді міста Києва триває розгляд справи про скасування запису в ЄДР від 9 листопада 2017 року за № 0071690 щодо проведення державної реєстрації органу державної влади - Верховного Суду, не доводить незаконності реєстрації та нелегітимності цього органу.

Крім того, з предмета та меж перегляду в цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв'язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ'єктивність суддів, яким заявлено відвід.

Отже, обставини, наведені представником позивача на обґрунтування заяв про відвід суддів, не знайшли свого підтвердження. Тому підстав для висновку про наявність визначених пунктом 4 частини першої статті 36 КАС та інших передумов для відводу названих вище суддів Великої Палати Верховного Суду немає.

Окрім наведеного, Велика Палата Верховного Суду також бере до уваги те, що в разі задоволення відводу її суддям апеляційний перегляд оскарженого ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції може не відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, встановленого для цього законом. За такої правової ситуації ОСОБА_2 може бути позбавлена передбаченого статтею 129 Конституції України права на апеляційний перегляд справи. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимим.

Керуючись статтями 36, 40 та 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду УХВАЛИЛА: Відмовити в задоволенні заяв ОСОБА_1 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г. від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 31 жовтня 2017 року №3525/0/15-17. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення й оскарженню не підлягає. Головуючий В.С. Князєв Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко Судді: С. В. Бакуліна Н. П. Лященко В. В. Британчук Л. І. Рогач Д. А. Гудима І. В. Саприкіна О. С. Золотніков О. М. Ситнік О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич Л. М. Лобойко О. Г. Яновська