Справа № 0340/1770/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1770/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (надалі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2017 року №Ф-1330-7, видану ГУ ДФС у Волинській області.

Ухвалою судді від 05.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 26.09.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено судове засідання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримав від ГУ ДФС у Волинській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2018 року №Ф-1330-17, де станом на 29.02.2016 року зазначена заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 9500,23 грн. Однак, позивач не погоджується з оскаржуваною вимогою про сплату боргу з тих підстав, що він є інвалідом другої групи та отримує допомогу як інвалід з дитинства другої групи. Вважає, що сума визначена в оскаржуваній вимозі про сплату боргу не підлягає до сплати, оскільки він звільнений від сплати єдиного соціального внеску. На підставі наведеного просить оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) визнати протиправною та скасувати.

Представник відповідача у відзиві на позов від 20.09.2018 року за позовних вимог не визнає з тих підстав, що у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на підставі самостійно поданих звітів про його сплату за 2013 та за 2014 роки, а тому вважає, що позивач узгодив дане грошове зобовязання шляхом подання звітності, в результаті чого була сформована вимога від 13.09.2018 року №Ф-1330-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 9500,23 грн. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову повністю.

26.09.2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій останній зазначає, що звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 та 2014 роки подавалися помилково. Також вказує, що одним із принципів бухгалтерського обліку є принцип превалювання сутності над формою, відповідно до якого операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми. Таким чином, недоліки первинної бухгалтерської документації не можуть бути належним та допустимим доказом порушення підприємством податкового законодавства, оскільки формальної помилки та неточності в первинних документах не можуть свідчити про відсутність реального вчинення господарських операцій. Формальні недоліки в первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Тому, позивач вважає, що ним не порушено податкового законодавства, а у працівників податкової інспекції була наявна інформація про те, що він звільнений від сплати єдиного внеску. Окрім того, позивач вказує, що до відзиву на позовну заяву, який направлений йому відповідачем, не долучено додатків, тому наголошує, що такий не повинен братись до уваги судом, бо поданий з порушенням статті 162 КАС України.

02.10.2018 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідача зазначає, що звіти по ЄСВ за 2013-2014 роки подані за підписом позивача, а тому йому було відомо про нарахування сум ЄСВ. Щодо зауваження позивача про ненадання йому додатків до відзиву на позовну заяву, то такі документи вже наявні у платника податків, так як додатками є звітність ФОП ОСОБА_3 з ЄСВ за 2013-2014 роки. Внаслідок цього представник відповідача вважає, що не було необхідності надсилати такі документи позивачу.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований 16.01.2006 року як фізична особа-підприємець витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.11.2018 року.

Позивач є також особою з інвалідністю другої групи загального захворювання та отримує допомогу особи з інвалідністю з дитинства другої групи, про що свідчать копії довідки управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 27.08.2018 року №1182/2, пенсійного посвідчення №123375.

05.02.2014 року позивач подав на адресу відповідача ОСОБА_4 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Форми Д5 (річна) за 2013 рік, в таблиці 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування» якого за січень-грудень 2013 року було вказано самостійно визначену суму, на яку нараховується єдиний внесок та суму єдиного внеску у розмірі 4800,76 грн.

26.01.2015 року позивач подав на адресу відповідача ОСОБА_4 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Форми Д5 (річна) за 2014 рік, в таблиці 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування» якого за січень-грудень 2014 року було вказано самостійно визначену суму, на яку нараховується єдиний внесок та суму єдиного внеску у розмірі 5071,80 грн.

Згідно інформації зворотного боку облікової картки платника податків, станом на 01.01.2014 року за ФОП ОСОБА_3 рахувалася переплата з ЄСВ в сумі 372,33 грн.

З урахуванням вищевказаної переплати за позивачем рахується недоїмка в сумі 9500,23 грн. зі сплати цього грошового зобовязання, про що свідчить зворотній бік облікової картки позивача.

В результаті цієї заборгованості ГУ ДФС у Волинській області сформувало оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2018 року №Ф-1330-17, в якій зазначено, що станом на 29.02.2018 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 9500,23 грн., котру вимагає сплатити у позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим документом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (надалі - Закон №2464-VІ.)

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ, єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування (надалі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообовязкового державного соціального страхування в обовязковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу ІІ наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 «Про затвердження інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 6 розділу VI наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 «Про затвердження інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

Відповідно до пункту 5 розділу VI вищенаведеної Інструкції протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобовязаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобовязаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу доходів і зборів вищого рівня або суду платник зобовязаний одночасно письмово повідомити орган доходів і зборів, який направив вимогу.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464-VІ особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Матеріали справи свідчать, що позивач є інвалідом другої групи, отримує допомогу особи з інвалідністю з дитинства другої групи.

Таким чином, в силу вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ОСОБА_3 звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування та не має обов'язку щодо його сплати.

20.03.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №805/2195/17-а за позовом фізичної особи-підприємця до управління Державної фіскальної служби в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності відповідача через невідшкодування йому помилково сплаченого ЄСВ, у своєму рішенні висловив позицію про те, що відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Верховний Суд також наголосив, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе за наявності двох умов: по-перше, необхідно мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач підпадає під зазначену категорію осіб, про що відповідачу відомо, однак у ОСОБА_4 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску за 2013-2014 роки помилково в таблиці 2 ОСОБА_4 відобразив суми нарахування єдиного внеску.

Суд звертає увагу на те, що Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435, не передбачено виправлення помилки у ОСОБА_4 щодо нарахованих сум єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування після закінчення звітного періоду, а тому у позивача не було можливості самостійно виправити таку помилку.

У звязку з вищезазначеним, можна зробити висновок, що будь-яких зміни та уточнень до такої звітності не передбачено, а тому єдиним способом скасування помилково нарахованих сум єдиного внеску та в подальшому - податкової вимоги, є звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2018 року №Ф-1330-17, скасуванню, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1330-17 видану Головним управлінням ДФС у Волинській області 13 вересня 2017 року.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2018 року.