Справа № 560/3600/18
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3600/18
УХВАЛА

05 листопада 2018 рокум. Хмельницький
Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Петричкович А.І., розглянувши позовну заяву Державного навчального закладу "Лісоводський професійний аграрний ліцей" до Лісоводської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом № 01-07/256 від 31.10.2018, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Лісоводської сільської ради від 05.11.2015 № 11 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування для будівництва та обслуговування закладів освіти"; 2) визнати протиправним та скасувати рішення Лісоводської сільської ради від 21.06.2016 № 7 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування закладів освіти", як такі, що перешкоджають вільно та безперешкодно користуватися земельною ділянкою та стали підставою для внесення запису до державного реєстру речового права, що перечить чинному законодавству.

Відповідно до п. 5-6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Також позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду за №01-07/257 від 31.10.2018, в якій зазначив, що у витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0002 від 25.03.2016 №НВ-016 та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.03.2017 №82335890 не зазначена форма власності вказаної земельної ділянки. Лише, отримавши витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.02.2018 №НВ-018, в якому зазначена комунальна форма власності, дізнався про порушення своїх прав. Він вже звертався до суду з аналогічними позовними вимогами, однак ухвалою від 05.09.2018 по справі №2240/2797/18 позовну заяву повернуто позивачеві, що дає йому право повторного звернення до суду. Просить поновити термін звернення до суду з позовом визнати протиправним та скасувати рішення Лісоводської сільської ради від 05.11.2015 № 11 та від 21.06.2016 № 7, як такі, що перешкоджають вільно та безперешкодно користуватися земельною ділянкою та стали підставою для внесення запису до державного реєстру речового права, що перечить чинному законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Щодо підстав поновлення строку звернення до суду вказаних у заяві про поновлення строку звернення до суду за №01-07/257 від 31.10.2018, суд вважає, що вони аналогічні, які були вказані позивачем при розгляді справи №2240/2797/18. Тобто, суд вже надав оцінку дотримання позивачем строку звернення за вказаних позивачем обставин, і прийняв ухвалу від 05.09.2018 у справі №2240/2797/18, яка не оскаржувалася. Цим рішенням суду встановлено, що Державний навчальний заклад "Лісоводський професійний аграрний ліцей" не надав належні та допустимі докази існування об'єктивних чи суб'єктивних обставин, які перешкоджали йому звернутись до суду з вимогами про скасування рішень від 05.11.2015 № 11 та від 21.06.2016 № 7, у строк визначений Кодексом адміністративного судочинства України. Доводи позивача щодо відсутності у отриманому в березні 2017 року витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про форму власності спірної земельної ділянки суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.03.2017 №82335890 підстава виникнення іншого речового права рішення Лісоводської сільської ради від 21.06.2016 №7, правонадавач - територіальна громада села Лісоводи в особі Лісоводської сільської ради. Отже, про те, що спірна земельна ділянка належить територіальній громаді села на праві комунальної власності позивач дізнався 14.03.2017. Та обставина, що у березні 2017 року позивач володів інформацією про комунальну форму власності земельної ділянки підтверджується також тим, що рішення Лісоводської сільської ради, з позовом про скасування яких позивач звернувся до суду, прийняті радою в результаті розгляду відповідних заяв позивача. З урахуванням вищенаведеного у цій справі, суд повинен враховувати вимог ч.4 ст.78 КАС України.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім цього, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" передбачено, що розмір прожиткового мінімуму з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1762 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано субєктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивач в адміністративному позові просить визнати протиправними та скасувати 2 рішення відповідача: № 11 від 05.11.2015 та № 7 від 21.06.2016, тобто заявив дві вимоги немайнового характеру, однак, згідно з квитанцією №48 від 01.11.2018 сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 гривні.

Згідно з ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При цьому, відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Пунктом 5.27 Державної уніфікованої системи документації, Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлення документів, ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003, № 55, визначено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Позивачем наведені вимоги не виконані, оскільки долучені до позовної заяви копії документів не засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (не зазначено дату такого засвідчення, ініціалів та прізвища особи яка засвідчила копії). Також, позивачем не вказано, що ці оригінали доказів (документів) є у нього чи причину відсутності (тобто в кого перебувають).

Так як позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 123, 160, 161 КАС України, суд приходить до висновку про необхідність залишення позову без руху, і надання позивачу строку для усунення виявлених недоліків, а саме надання до суду: 1) документу про сплату судового збору за 2-і позовні вимоги немайнового характеру в розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір", який, з врахуванням вже сплаченого, складає 1762,00 гривні; 2) належним чином засвідчених копій документів (в порядку, встановленому чинним законодавством), доданих до позовної заяви (у примірниках відповідно до кількості учасників справи); 3) письмової інформації про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, наданих разом з позовною заявою; 4) обґрунтування дотримання строків звернення до суду і доказів цього з урахуванням вимог ст. 123 і ст. 161 КАС України та ухвали від 05.09.2018 у справі №2240/2797/18. Тобто, позивач може обгрунтувати пропущення строків звернення до суду, надавши належні докази поважності цього, враховуючи обставини описані вище.

Керуючись статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати причини пропуску строку звернення Державного навчального закладу "Лісоводський професійний аграрний ліцей" до суду, які вказані в Заяві про поновлення строку звернення до суду за №01-07/257 від 31.10.2018 - неповажними.

Позовну заяву Державного навчального закладу "Лісоводський професійний аграрний ліцей", залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки усуваються шляхом виконання вимог, зазначених у 19-му абзаці описової частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_1