Справа № 360/3151/18
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3151/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О. розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1Г.) до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01.10.2017 по 31.07.2018;

- зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суми пенсії за період з 01.10.2017 по 31.07.2018;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах стягнення за один місяць;

- зобовязати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до статті 382 КАС України. (арк.спр.3-5).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з жовтня 2017 року позивачу призупинено виплату пенсії на підставі інформації отриманої УПСЗН Біловодської РДА. 26.02.2018 позивач звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії. Відповідно до протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 06.03.2018 №99, підтверджено факт перебування (проживання) позивача за місцем реєстрації та винесено рішення про відновлення виплати пенсії. В серпні 2018 року виплату пенсії позивачу відновлено. Згідно із наданою на адвокатський запит відповіді Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області за №4183/07-18 від 19.09.2018 пенсійні виплати за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 нараховані на окрему додаткову відомість та будуть виплачені при прийнятті КМУ окремого порядку виплати пенсії. Позивач вказує, що на даний час виплату пенсії поновлено з серпня 2018 року, але відповідач посилаючись на постанову КМУ від 25.04.2018 №335 не виплати заборгованість з 1 жовтня 2017 року по 31 липня 2018 року. Про причини відмови у виплаті заборгованості позивач дізнався лише з листа відповідача від 19.09.2018 наданого на адвокатський запит від 10.09.2018. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, про що надав відзив (арк.спр29-32) в обґрунтування якого зазначив наступне. В жовтні 2015 року позивач звернувся до відповідача із заяво про взяття на облік пенсійної справи. З листопада 2015 року позивача взято на облік до відповідача. З 01.08.2014 отримував пенсію по 01.10.2017. Виплату пенсії було призупинено 22.09.2017 на підставі інформаційного обміну з УПСЗН Біловодської РДА. 03.10.2017 позивач повторно звернувся до управління, ОСОБА_1 нарахована прокол від 12.02.2018 виплата пенсії була знову заблокована на підставі обміну з УПСЗН. Позивач звернувся до управління 26.02.2018 позивачеві протоколом від 05.07.2018 було нараховано борг за період з 01.02.2018 по 31.07.2018 в сумі 27723,48. Виплата боргу відбудеться після прийняття окремої постанови Кабінету Міністрів України. На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими.

Враховуючи те, що позивач та представник відповідача про розгляд справи в повідомлені належним чином, оскільки немає потреби заслухати свідка чи експерта згідно частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд приходить до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

По справі вчинені такі процесуальні дії:

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (арк.спр.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище Фрунзе, вулиця Зарічна, будинок 11 (арк.спр.9).

Відповідно до інформації зазначеної у посвідченні серії №113989 від 02.03.1985 позивачу призначено пенсію за віком (арк.спр.11).

З 20.06.2017 позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Біловодської райдержадміністрації як внутрішньо переміщена особа, відповідно до інформації зазначеної у довідці ВПО від 20.06.2017 №36388 (арк.спр.10).

В 2015 році позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив у звязку з переїздом до смт. Біловодськ зробити запит пенсійної справи з УПФУ в Словяносербському районі (арк.спр.38).

Відповідно до розпорядження від 13.11.2015 №31471 позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком (арк.спр.34).

В матеріалах пенсійної справи наявна заява позивача від 20.10.2015 до відповідача, в якій просив належні суми пенсії перераховувати на поточний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» (арк.спр.39).

20.06.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив поновити виплату пенсії (арк.спр.53).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №79 від 13.10.2017 вирішено з 01.10.2017 призначити виплату пенсії ОСОБА_1 (арк.спр.67).

В подальшому, позивач надав до відповідача заяву від 03.10.2018, в якій просив належні суми пенсії перераховувати на поточний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» (арк.спр.70).

На звернення адвоката позивача 10.09.2018 до відповідача, останнім 19.09.2018 за №4183/07-18 надано відповідь, в якій зазначено, зокрема, що пенсію за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 нараховано на окрему додаткову відомість та буде виплачено після прийняття Кабінетом міністрів України окремого порядку виплат пенсії (арк.спр.13).

На виконання ухвали суду від 11.10.2018 Управління праці та соціального захисту населення Біловодської райдержадміністрації надано інформацію від 23.10.2018 №10/10-3638, в якій вказано, що станом на 19.10.2018 довідка ВПО від 20.06.2017 №920036388 є дійсною (арк.спр.24).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії за минулі періоди, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

До даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося внаслідок бойових дій на території Луганської області, тобто не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виплату йому пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи, що право на виплату пенсії позивач набув з 01.10.2017, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії за період 01.10.2017 по 31.07.2018, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості за період з 01.10.2017 по 31.07.2018.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених права позивача вважає за необхідне зобов'язати відповідача виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.10.2017 по 31.07.2018.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що виплата заборгованості позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття, при цьому керується підзаконним нормативно-правовим актом постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365».

Суд вважає таку підставу неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу за період з за період з 01.10.2017 по 31.07.2018, таким чином вказані розміри пенсії позивачу повинні бути виплачені без відтермінування на невизначений час.

З протоколу відповідача від 12.02.2018 вбачається, що з жовтня 2017 по лютий 2018 за відповідачем рахується борг з виплати пенсії позивачу (арк.спр.71).

Також, з протоколу відповідача від 05.07.2018 вбачається, що з березня 2018 по липень 2018 за відповідачем рахується борг з виплати пенсії позивачу (арк.спр.83).

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про виплату позивачу пенсії за період з 01.10.2017 по 01.02.2018, а тому посилання відповідача, що за останнім рахується заборгованість лише за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 є необґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Що стосується зави про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання субєкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 11.10.2018 відстрочено позивачу сплату судового збору за подання адміністративного позову до ухвалення судового рішення у справі у розмірі 704,80 грн. (а.с.1-2).

Станом на дату розгляду справи по суті судовий збір не сплачений, а тому підлягає стягненню даним рішенням суду до Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, позивачу необхідно відшкодувати 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, пунктом 15.5 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити

Визнати протиправною бездіяльність Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01 жовтня 2017 року року по 31 липня 2018 року.

Зобовязати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області (92800, Луганська область, Біловодський район, смт.Біловодськ, вул.Центральна, буд.77, ) виплатити ОСОБА_1 (02 березня 1935 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище Фрунзе, вулиця Зарічна, будиное 11) борг з виплати пенсії за період з 01 жовтня 2017 року по 31 липня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (02 березня 1935 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище Фрунзе, вулиця Зарічна, будинок 11) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 6001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106) суму судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (92800, Луганська область, Біловодський район, смт.Біловодськ, вул.Центральна, буд.77, ) на користь ОСОБА_1 (02 березня 1935 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище Фрунзе, вулиця Зарічна, будинок 11) у рахунок відшкодування судових витрат у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_2