Справа № 826/1429/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2018 року № 826/1429/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі у складі колегії суддів: головуючого судді Качура І.А., суддів Федорчука А.Б.., Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство юстиції України, Державна пенітенціарна служба України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся позивач ОСОБА_2 з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство юстиції України (далі - Третя особа 1), Державна пенітенціарна служба України (далі - Третя особа 2), в якому просить, з урахуванням уточнених позовних вимог:

- доручити Кабінету Міністрів України видати розпорядження органам Міністерства юстиції України організувати виконання Наказу Міністерства юстиції та Міністерства Охорони здоров'я України від 15.08.2014 року №1348/5/572, зареєстрованим 20.08.2014 року за №990/2567 Міністерством юстиції України - в Порядку надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим в лікарняних закладах забезпечити здійснення підготовки медичної документації на засудженого ОСОБА_2 щодо наявності в нього хвороби, визначеної Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів на звільнення від подальшого відбування покарання (за типовою формою, затвердженою Додатком 13 зазначеного Наказу);

- доручити Кабінету Міністрів України видати розпорядження органам Міністерства юстиції України усунути недоліки, допущені у Висновку Спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_2 від 19.09.2014 року №1 - скласти фіксований запис, що «згідно п.п. 3 п. 7 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров'я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572, зареєстрованим 20.08.2014 року №990/2567 Міністерством юстиції України матеріали на засудженого ОСОБА_2 можуть бути подані на його звільнення на розгляд суду»;

- доручити Кабінету Міністрів України видати розпорядження органам Міністерства юстиції України дотриматись тексту типового документу (Додаток 13), затвердженому Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров'я України від 15.08.2014 року №1348/5/572, зареєстрованим 20.08.2014 року за №990/2567 Міністерством юстиції України - вилучити із Висновку Спеціальної лікарської комісії про медичний огляд ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.09.2014 року №1 запис «одноголосним рішенням комісії визначено, що наявне захворювання не становить загрози для життя та здоров'я і не перешкоджає подальшому відбуванню покарання»;

- доручити Кабінету Міністрів України видати розпорядження органам Міністерства юстиції України виконати (вимоги пунктів 5 та 7 розділ VI) Наказ Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров'я України від 15.08.2014 року №1348/5/572, зареєстрованим 20.08.2014 року № 990/2567 Міністерством юстиції України - зробити подання до суду про вирішення питання для звільнення ОСОБА_2 від подальшого відбування покарання за хворобою;

В обґрунтування позову зазначив:

З 12.01.2001 року після отримання тілесних ушкоджень на допитах і не надання необхідної медичної допомоги під час відбування покарання у позивача розвинулась тяжка хвороба.

28.09.2004 року міжрайонною офтальмологічною медико - соціальною експертною комісією м. Дніпропетровська Позивач визнаний інвалідом І групи безстроково з 01.10.2004 року.

З 27.10.2011 року по 24.11.2011 року Позивач знаходився на стаціонарному лікуванні офтальмологічного відділення міжобласної багатопрофільної лікарні Стрижавської ВК (81), де лікарем було констатовано VOD = 0 (нуль) та VOS = 0 (нуль).

25.04.2014 року у зв'язку з розглядом справи про встановлення факту каліцтва № 127/7256/14-ц суддею Вінницького міського суду Вінницької області ухвалено рішення - призначити у справі Спеціальну лікарську комісію (далі - СЛК), проведення якої доручити Державній пенітенціарній службі України у Вінницькій області.

З 14.07.2014 року під час об'єктивних досліджень і медичних обстежень з залученням лікаря - офтальмолога та незалежного фахівця - експерта головного офтальмолога Департаменту охорони здоров'я України у позивача було констатовано офтальмологічний статус: VOD = 0 (нуль) та VOS = 0 (нуль).

15.08.2014 року затверджено Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, а контроль за виконанням цього наказу покладений на Міністерство юстиції України та Міністерство охорони здоров'я України.

Відповідно до цього наказу, як вказано у позові, підставами для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання (додаток 12) у тому числі є повна сліпота, а також стан, коли на грунті паталогічних змін гострота зору ока, що краще бачить, не перевищує 0,03 і вона не може бути корегована, або коли поле зору концентрично звужене до 10 градусів. (пп. 3 п. 7)

Також, позивач вказує на те, що вказаним Наказом затверджено положення, відповідно до якого у лікарняних закладах надається спеціалізована (вторинна) медична допомога, до якої входять:

- Надання кваліфікованої та спеціалізованої стаціонарної медичної допомоги засудженим;

- Визначення ступеня тривалої або постійної втрати працездатності засудженими для встановлення групи інвалідності;

- Обстеження та підготовка медичної документації на осіб, які підлягають звільненню від подальшого відбування покарання за хворобою;

А також зазначено, що з урахуванням результатів медичного огляду засудженого комісія негайно складає висновок СЛК про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подальшого відбування покарання за формою наведеною в додатку 13 до Наказу та в кінці висновку обов'язково зазначається, згідно з якими пунктами Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, ці матеріали на засудженого можуть бути подані на розгляд суду.

19.09.2014 року СЛК було встановлено, що Позивач, згідно з медичним спеціалізованим обстеженням, має клінічну симптоматику, а саме: внутрішньо очний тиск, пальпаторно: OD - НОРМА, OS-(--)2 OD: центральний рубець рогівки, передня камера мілка, зрощення зіниці, передня сихенія до рубця рогівки, кришталик не візуалізується, очне дно не офтальмоскопується.

OS: очна щілина звужена, очне яблуко субатрофічне (зменшене в об'ємі), більмо рогівки, передня камера відсутня, райдужка частково відсутня, кришталик не візуалізується одне дно не офтальмоскопується.

Заключний діагноз: повна сліпота обох очей. Після травматичний рубець рогівки OD. Зрощення зіниці, передня спайка OD. Більмо рогівки OS. Су атрофія лівого очного яблука OS III ст.

Крім того, як зазначено у позові, при обстеженні у позивача було виявлено захворювання, яке є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення останнього від подальшого відбування покарання.

Проте, 19.09.2014 року органи Державної пенітенціарної служби України, на думку позивача, формально з порушеннями склали висновок СЛК про медичний огляд останнього, частково змінили зміст даного акту, не включили у висновок фактичні дані, про які запитував суд, щодо того, яким пунктом Переліку захворювань визначена хвороба засудженого і яку це вимагає Наказ Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров'я України №1348/5/572 (додаток 13).

Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.05.2016 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві та письмових поясненнях до неї.

Під час розгляду справи представник відповідача та третьої особи 1 позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у письмових запереченнях проти позов.

Представник третьої особи 2 до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2018 року адміністративну справу прийнято до свого провадження та ухвалено про подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Слід зазначити, що з 15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції, визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно з пунктом 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини восьмої статті 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У судовому засіданні, призначеному на 25.09.2018, учасники справи не прибули, у зв'язку з чим суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження згідно приписів статей 12, 262 КАС України.

Крім того, частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи у порядку письмового провадження ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та третьої особи 1 , дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У відповідності до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у . У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, 1973 року народження, встановлена перша група інвалідності за загальним захворюванням по зору на строк до 01.10.2002 року, що підтверджується наданою суду копією Витягу із Акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ № 267918 від 23.09.2002 року.

З 01.10.2004 року Позивачу була встановлена перша група інвалідності за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується наданою суду копією довідки Офтальмологічної МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №415455 від 28.09.2004 року.

З наданої суду копії Виписного епікризу вбачається, що ОСОБА_2 14.07.2014 року прибув в офтальмологічне відділення міжобласної багатопрофільної лікарні при Стрижавській ВК (№81) та останньому було постановлено заключний діагноз: повна сліпота обох очей. Після травматичний рубець рогівки OD. Зарощення зіниці, передня спайка OD. Більмо рогівки OS. Субатрофія лівого очного яблука OS ІІІ ст., а також зазначено, що засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 19.09.2014 року представлений на розгляд спеціальної лікарської комісії на виконання ухвали Вінницького міського суду. Одноголосним рішенням комісії визначено, що наявне захворювання не становить загрози для життя та здоров'я засудженого і не перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

У відповідності до Висновку №1 спеціальної лікарської комісії про медичний заклад засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання від 19.09.2014 року, Позивачу встановлений заключний діагноз: повна сліпота обох очей. Післятравматичний рубець рогівки OD. Зарощення зіниці, передня спайка OD. Більмо рогівки OS. Субатрофія лівого очного яблука OS ІІІ ст., а також зазначено, що засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 представлений на розгляд спеціальної лікарської комісії на виконання ухвали Вінницького міського суду. Одноголосним рішенням комісії визначено, що наявне захворювання не становить загрози для життя та здоров'я засудженого і не перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Статтею 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Аналогічна норма регламентована й у положеннях ст.1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» .

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

У відповідності до положень ст.117 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України.

До основних завдань Кабінету Міністрів України належать у тому числі - вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю. (п.п. 2, 9 ст. 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»)

Відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон), Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 49 Закону Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України.

Порядок підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України визначений у ст.. 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

У відповідності до п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 (далі - Положення №228) Міністерство юстиції України (Мін'юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Положення № 228 Мін'юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Підпунктом 2-7 п. 3 та п. 8 Положення № 228 передбачено, що основними завданнями Мінюсту є контроль за дотриманням прав людини і громадянина, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізацією законних прав та інтересів засуджених та осіб, узятих під варту; здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України №1348/5/572 від 15.08.2014 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за №990/25767 затверджено Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі. (далі - Порядок)

У відповідності до положень розділу VI Порядку, медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в установі виконання покарань (далі - УВП), а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку.

Медичний огляд таких хворих засуджених проводять спеціальні лікарські комісії (далі - комісія) територіальних органів ДПтС після обов'язкового лікування і ретельного обстеження хворого в стаціонарних умовах лікарняних закладів або закладів охорони здоров'я з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.

Відповідно до пп. 3 п. 7 Додатку №12 до Порядку «Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» до захворювання, яке є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого покарання є повна сліпота, а також стан, коли на грунті стійких патологічних змін гострота зору ока, що краще бачить, не перевищує 0,03 і вона не може бути коригована або коли поле зору обох очей концентрично звужене до 10є.

Згідно з п. 5-10 Порядку з урахуванням результатів медичного огляду засудженого комісія негайно складає висновок спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, за формою, наведеною в додатку 13 до цього Порядку.

Після огляду голова комісії оголошує висновок засудженому, про що у медичній карті № ООЗ/о робиться відмітка та ставиться особистий підпис засудженого.

Висновок комісії негайно передається до УВП, за якою значиться такий хворий засуджений на дату огляду комісією.

На підставі висновку комісії начальник УВП, за якою значиться засуджений, протягом доби після отримання висновку комісії готує подання до суду про вирішення питання для звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою.

До подання додаються: особова справа засудженого, медична карта № 003/о і висновок комісії.

Зазначене подання протягом трьох діб погоджується з начальником територіального органу ДПтС України, яким створено комісію, та подається до суду.

Засуджений, щодо якого встановлено наявність підстав для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, залишається в лікарняному закладі чи закладі охорони здоров'я до прийняття судом остаточного рішення. У разі прийняття судом рішення про звільнення засуджений звільняється безпосередньо з лікарняного закладу або закладу охорони здоров'я.

У разі звільнення засудженого від подальшого відбування покарання у зв'язку з психічним розладом до нього судом можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

У разі прийняття судом рішення про відмову у задоволенні подання про звільнення засудженого за хворобою такий засуджений з урахуванням його стану здоров'я продовжує лікування у лікарняному закладі або закладі охорони здоров'я чи повертається до УВП, з якої він прибув.

У разі погіршення стану здоров'я засудженого, якому суд відмовив у звільненні від подальшого відбування покарання за хворобою на підставі відповідного висновку комісії, подання про звільнення від відбування покарання протягом трьох діб погоджується з начальником територіального органу ДПтС України, яким створено комісію, та повторно подається до суду.

У відповідності до абзацу 2 п. 2 та абзацу 1 п. 2-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973 року № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров'я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених, які страждають тяжкими хворобами, та представлення на них матеріалів у суди про звільнення від дальшого відбуття покарання, затвердженої Міністерством внутрішніх справ України 13 травня 1992 р., медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні лікарські комісії, склад яких затверджують начальники управлінь Міністерства внутрішніх справ у Автономній Республіці Крим та областях. Огляд хворого та розгляд матеріалів медичного обстеження здійснюються комісією після його обов'язкового лікування і ретельного обстеження в умовах стаціонарних лікувальних установ.

У відповідності до норм ст.. 152 КВК України підставами для звільнення від відбуття покарання є, у тому числі, хвороба.

Частиною 5 ст. 154 КВК України (у редакції, що діяла на момент складення висновку СЛК) передбачено, що клопотання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з клопотанням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого. У клопотанні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що питання щодо звільнення засуджених від за хворобою (у тому числі внаслідок захворювання органів зору) врегульовано кримінальним законодавством України, а також Порядком організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, діючим законодавством України Відповідачу не надано повноважень щодо видання актів (рішень, розпоряджень, доручень тощо) стосовно внесення змін до медичної документації конкретного засудженого з метою подальшого вирішення питання щодо звільнення останнього від відбування покарання у зв`язку з хворобою, а акти Кабінету Міністрів України видаються для врегулювання організаційно - розпорядчих питань, зобов'язання складання довідок або внесення змін до них до яких не входить.

Також, колегія суддів звертає увагу, що ч.1 та ч.2 ст.50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України мають члени Кабінету Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями. Аналогічна за змістом норма зафіксована в Регламенті Кабінету Міністрів України, що затверджений постановою КМУ №950 від 18.07.2007 р. (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного розпорядження) (надалі - Регламент №950).

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що з матеріалів справи вбачається, що фактично позивач не погоджується з Висновком №1 СЛК № 1 від 19.09.2014 року, однак будь - яких відомостей щодо оскарження вказаного висновку СЛК №1 від 19.09.2014 року позивачем та його представником до справи не долучено.

Також, слід зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушенні права, свободи або інтереси.

Проте, всупереч нормам діючого законодавства України, позивачем не зазначено в чому саме полягає на його думку порушення прав або свобод Кабінетом Міністрів України при вирішенні питання щодо його звільнення від відбування покарання у зв'язку з хворобою, а також не надано доказів того, що Відповідачем були прийняті будь - які рішення або вчинені дії чи бездіяльність, які порушили права і свободи позивача.

Між тим, суд зазначає, що у відповідності до ст.. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально - виконавче законодавство України.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не було надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді А.Б. Федорчук

В.І. Келеберда