Справа № 265/8116/17
Суддя: Гноєвой С. С.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/8116/17
Провадження №2-а/265/90/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Гноєвого С.С.,

за участю секретаря Мамаєвої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області адміністративну справу за позовом Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання рішення державного виконавця незаконним та його скасування,-

за участю сторін:

прокурора: Нуждіна С.В.

представника відповідача: ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради звернувся до суду із позовом до Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання рішення державного виконавця незаконним та його скасування. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.06.2016 року (справа №265/615/16-а) задоволено позов керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 та стягнуто на користь Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради з ОСОБА_2 незаконно отриману допомогу у вигляді сплачених коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів в розмірі 1 929 грн. 29.08.2016 року Лівобережним ВДВС відкрито виконавче провадження №52061606 на підставі виконавчого листа №2а/265/39/16 виданого 22.08.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення на користь Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради з ОСОБА_2 незаконно отриманої допомоги у вигляді сплачених коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, в розмірі 1 929 грн. Після проведення виконавчих дій, державним виконавцем повернуто стягувачу вказаний виконавчий лист, у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. 06.07.2017 року Маріупольською місцевою прокуратурою №2 повторно пред'явлено вказаний виконавчий лист до Лівобережного ВДВС м. Маріуполь на підставі ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 20.07.2017 року до Маріупольської місцевої прокуратури №2 надійшло повідомлення державного виконавця Лівобережного ВДВС ОСОБА_1 від 14.07.2017 року про повернення вищевказаного виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску. Згідно ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування. їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» прокурор є учасником виконавчого провадження. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення. Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права та обов'язки учасників виконавчого провадження. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, в тому числі за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» сплати авансового внеску звільняються стягувані за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимог що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди І та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів І та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів держав виконавчої служби. Отже, із даної норми закону слідує, що від сплати авансових платежів звільнені державні органи, які у виконавчому проваджені можуть бути учасниками, які наділені правом звернення до виконання виконавчих документів. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключи випадках і в порядку, що визначений законом. Оскільки прокурором здійснювалось представництво інтересів держави в особі Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, яке є стягувачем у виконавчому провадженні, в суді в межах даної справи, то прокурор має право брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішення по ній. Зважаючи на вимоги Конституції України (ст. 131-1), Закону України «Про прокуратуру» (ст.ст. 1, 2, 7, 12, 23), Закону України «Про виконавче провадження» ст. 14. п. 2 ч. 1, абз. 8 ч. 2 ст. 26), прокуратура як державний орган, звільнена в сплати авансового внеску при зверненні до примусового виконання рішення суду справі, в якій прокурор здійснював в межах своїх повноважень представництво інтересів в суді. Вимога подачі доказів сплати авансового внеску відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» поставлена до стягувача, водночас даної нормою Закону також врегульовано порядок, відповідно до якого виконавець розпочинає примусове виконання рішення за заявою прокурора або інших заінтересованих осіб, які діють в інтересах позивачів. Згідно встановленого порядку прокурор, у разі представництва інтересів держави в суді, звільнений від сплати авансового внеску, що давало правові підстави для державного виконавця розпочати примусове виконання рішення суду в даній справі, проте в порушення вимог ст.. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець примусове виконання вищевказаного судового рішення не розпочав. Крім того, державний виконавець незважаючи на те, що постанова Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.06.2016 року стосується здійснення, надання, одержання допомоги у вигляді сплачених коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів по яким стягувачі звільнені від сплати авансового внеску на підставі ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», повертає документ стягувачу без прийняття до виконання. Рішення суду наразі, всупереч ст. 129-1 Конституції України, залишається не виконаним. В даному випадку строк для звернення до суду був пропущений з поважних причин, оскільки скарга прокурора на рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу без виконання розглядалась Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя в порядку цивільного судочинства, за результатами чого судом постановлено ухвалу про закриття провадження від 07.11.2017 року. Посилаючись на вимоги чинного законодавства та обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави прокурором в даному випадку, просив суд поновити строк для звернення керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 із адміністративним позовом про визнання рішення державного виконавця незаконним та зобов'язання вчинити певні дії; визнати незаконним та скасувати рішення держаного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 оформлене повідомленням №54302128 від 14.07.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Прокурор Нуждін С.В. у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та просив задовольнити позов, а у подальшому надав суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності.

Представника відповідача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності, проти задоволення позову заперечувала, вважаючи його безпідставним оскільки діяла у межа своїх повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, вимоги адміністративного позову підтримала у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.06.2016 року задоволено позов керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 та стягнуто на користь Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради з ОСОБА_2 незаконно отриману допомогу у вигляді сплачених коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів в розмірі 1 929 грн.

29.08.2016 року Лівобережним ВДВС відкрито виконавче провадження №52061606 на підставі виконавчого листа №2а/265/39/16 виданого 22.08.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області.

14.07.2017 року вказаний виконавчий лист було повернуто головним державним виконавцем Голояд О.В. до Маріупольської місцевої прокуратури №2 без прийняття до виконання, так як стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 та 2 ст. 15 вказаного Закону визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

В силу вимог ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Пунктом 8 ч. 4 ст. 4 вищевказаного Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Частиною ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема встановлює, що від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимог що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди І та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів І та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів держав виконавчої служби.

Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Також, в силу абз. 2 п. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", початок примусового виконання рішення здійснюється за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.06.2016 року у справі №265/615/16-а про стягнення ОСОБА_2 на користь Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради незаконно отриманої допомоги у вигляді сплачених коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів в розмірі 1 929 грн, стягувачем є саме Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, а не Маріупольська місцева прокуратура №2.

Відповідно до п.7 рішення Маріупольської міської ради від 25.07.2017 року №7/20-1724, з 01.01.2018 року управління соціального захисту населення Маріупольської міської ради припинили свою діяльність шляхом ліквідації. Пунктом 12 вказаного рішення зазначено, що після ліквідації управлінь соціального захисту населення Маріупольської міської ради, функції щодо соціального захисту населення міста Маріуполя здійснює Департамент соціального захисту населення міської ради, який є правонаступником управлінь.

Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради є виконавчим органом Маріупольської міської ради і у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та іншими законами України, тобто він є органом місцевого самоврядування, а не державним органом.

Відповідно до Європейської хартії місцевого самоврядування (ратифікована Верховною Радою України, Закон від 15.07.1997 року №452/97-ВР; чинна для України 01.01.1998 року) органи місцевого самоврядування в Україні мають недержавний статус. Конституція України розділом ХI визначає органи місцевого самоврядування як основу демократичного ладу.

Частинами 1, 3 та 4 ст. 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Частиною 2 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Таким чином, виходячи з аналізу положень Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування за своєю політико-правовою природою не є органами державної влади, а є представницькими органами місцевого самоврядування.

Суд не може прийняти до уваги, як на підставу для скасування рішення державного виконавця, доводи позову про те, що на випадки звернення органів прокуратури до органів державної виконавчої служби із заявою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" принципи обов'язковості сплати авансового внеску не поширюються, з наступних підстав.

Як було вище встановлено, у даній справі керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом в інтересах держави - в особі Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради.

Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, правонаступником якого на даний час є Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, як орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних відносинах набув у даному випадку статусу позивача у справі та в подальшому відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 13.06.2016 року статусу стягувача.

Тобто, у даній справі прокурор здійснював представництво в суді не державного органу або держави, а органу місцевого самоврядування, який є стягувачем, та, відповідно, прокурор наділений правом подати заяву про примусове виконання рішення, проте, оскільки таке стягнення не стосується випадків, рішень та субєктів, які визначені в п. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", то обовязок здійснення авансування витрат виконавця поширюється в даному випадку на стягувача - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

Таким чином, у разі звернення прокурора в інтересах зазначеного стягувача, який не є державним органом, із заявою про відкриття виконавчого провадження, до такої заяви повинен бути долучений документ про сплату саме стягувачем авансового внеску.

Посилання прокурора на порушення прав, інтересів та функцій представництва прокуратури, яке він вбачає у повідомленні державного виконавця виконувати рішення суду за заявою прокурора без сплати авансового внеску, що на думку прокурора унеможливлює захист інтересів держави, порушує принципи верховенства права, обовязковість виконання рішень, суд вважає безпідставним, оскільки не вбачає їх порушеними та таким що підлягають судовому захисту.

У зв'язку з вищевикладеним, оскільки саме Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради є стягувачем за постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 13.06.2016 року, враховуючи, що прокурор, в даному випадку, є учасником виконавчого провадження, а не стягувачем, з урахуванням того, що Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради є органом місцевого самоврядування, а не державним органом (органом державної влади), а тому у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" зобов'язаний сплачувати авансовий внесок, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову прокурора щодо визнання рішення державного виконавця незаконним та його скасування, а саме винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв'язку із несплатою авансового внеску.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 9, 72, 73, 77, 90, 242 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання рішення державного виконавця незаконним та його скасування - відмовити.

Це рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького Апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2018 року.

Суддя: С.С. Гноєвой