Справа № 826/12358/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року

у справі №826/12358/18

за позовом ОСОБА_2

до Київського національного університету ім. Т. Шевченка,

та Міністерства освіти і науки України

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Київського національного університету ім.. Т. Шевченка та Міністерства освіти і науки України, в якому просив:

- анулювати, скасувати, визнати недійсним наказ щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету Київського національного університету ім. Т. Шевченка;

- зобов'язати Київський національний університет ім. Т. Шевченка анулювати, скасувати, визнати недійсним наказ щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету університету;

- зобов'язати Міністерство освіти і науки України створити комісію для перевірки законності видання наказів, щодо зарахування зарахованих за 2014-2016 роки на юридичний факультет, магістратуру університету.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі, на підставі п. 1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Зокрема, позивач вказує на те, що даний спір є публічно-правовим розгляд якого належить до повноважень адміністративного суду, оскільки фактично оскаржуються дії суб'єкта владних повноважень.

Відповідачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального права.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню в частині з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачем не заявлено вимоги про вирішення публічно-правового спору.

Колегія суддів в повній мірі не погоджується з даним висновком суду у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання Міністерство освіти і науки України створити комісію для перевірки законності видання наказів, щодо зарахування зарахованих за 2014-2016 роки на юридичний факультет, магістратуру університету та з вимогою анулювати, скасувати, визнати недійсним наказ щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету Київського національного університету ім. Т. Шевченка й зобов'язати Київський національний університет ім. Т. Шевченка анулювати, скасувати, визнати недійсним наказ щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету університету оскільки такі дії та рішення є незаконним та порушують його права та інтереси.

Позивач послався, на ту обставину, що ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» незаконно була зарахована до університету, та відповідно просить скасувати наказ про її зарахування та провести міністерством відповідні дії щодо встановлення законності видання університетом відповідних наказів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, предметом даного адміністративного позову є:

- анулювання, скасування, визнання недійсним наказу щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету Київського національного університету ім. Т. Шевченка;

- зобов'язання Київський національний університет ім. Т. Шевченка анулювати, скасувати, визнати недійсним наказ щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету університету;

- зобов'язання Міністерство освіти і науки України створити комісію для перевірки законності видання наказів, щодо зарахування зарахованих за 2014-2016 роки на юридичний факультет, магістратуру університету.

Так, звернення позивача до суду направлене на встановлення відповідності вимогам чинного законодавства України дій Київського національного університету ім. Т. Шевченка як учбового закладу та Міністерства освіти і науки України як суб'єкта владних повноважень, що має перевіряти законність дій такого учбового закладу.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630.

Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Згідно з пп.3 п.5 Міністерство освіти і науки України з метою організації своєї діяльності: контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління;

Відповідно до пп.3 п.6 Міністерство освіти і науки України для виконання покладених на нього завдань має право скликати наради, утворювати комісії та робочі групи, проводити наукові конференції, семінари з питань, що належать до його компетенції;

Таким чином Міністерство освіти і науки України як суб'єкт владних повноважень здійснює контроль діяльності за підпорядкованими йому установами та наділено правом утворювати комісії з метою покладених на нього функцій.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що вимога заявлена ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України як до суб'єкта владних повноважень про зобов'язання Міністерство освіти і науки України створити комісію для перевірки законності видання наказів, щодо зарахування зарахованих за 2014-2016 роки на юридичний факультет, магістратуру університету підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, даний спір по своїй суті в частині вимог до Міністерства освіти і науки України є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в цій частині дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом в частині вимог до Міністерства освіти і науки України.

За змістом ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Водночас колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету Київського національного університету ім. Т. Шевченка; та зобов'язання Київський національний університет ім. Т. Шевченка анулювати, скасувати, визнати недійсним наказ щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету університету не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Згідно зі ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, які виконують владні управлінські функції.

Положеннями п. 1 та п. 2 ч. 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Враховуючи вкладене, оскільки даний спір в частині вимог щодо анулювання, скасування, визнання недійсним наказу щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету Київського національного університету ім. Т. Шевченка та зобов'язання Київський національний університет ім. Т. Шевченка анулювати, скасувати, визнати недійсним наказ щодо зарахування ОСОБА_4, змінивши прізвище на «ОСОБА_4» наприкінці 2015 року на магістратуру юридичного факультету університету не містить вимоги про вирішення публічно-правового спору на вирішення публічно-правового спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір в зазначеній частині не є публічно-правовим та не підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню в частині з направленням в цій частині справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року в частині вимог про зобов'язання Міністерство освіти і науки України створити комісію для перевірки законності видання наказів, щодо зарахування зарахованих за 2014-2016 роки на юридичний факультет, магістратуру університету - скасувати і направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили та може бути оскаржена в частині, що перешкоджає провадженню у справі, в порядку та строки встановлені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2018 року.