Справа № 653/2706/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 653/2706/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Венглєвська Н.Б.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просила зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату пенсії з 01 січня 2015 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні в сумі 3263,44 гривні та в розмірі не нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з врахуванням його щомісячних змін, а також з проведенням індексації пенсії та виплатити компенсацію втрати частини доходу, як це встановлено судовим рішенням у справі №653/2041/16-а від 07.09.2016 року.

В обґрунтування позову зазначено, що виплата Пенсійним фондом пенсії у розмірі нижчому ніж встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум є протиправною, а тому відповідач повинен здійснити перерахунок поновленої на підставі постанови Генічеського районного суду від 07 вересня 2016 року пенсії та зобов'язаний здійснити такий перерахунок відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з проведенням індексації пенсії та виплатою компенсації втрати частини доходу.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2018 року - скасувати та постановити нове про задоволення позову в повному обсязі. Так апелянт наголошує на тому, що виплата пенсії у розмірі, нижчому за прожитковий мінімум є протиправною, оскільки вказаними діями відповідачем порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, як особи, що за Законом має право на належне пенсійне забезпечення. Крім того, на думку позивача під час розрахунку розміру пенсії Пенсійним органом протиправно було застосовано показник середньої заробітної плати по України за 2007 рік, оскільки, на думку апелянта, привільним є застосування вказаного показника у розмірі, встановленому за попередній рік, що передує зверненню до Пенсійного Фонду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи позивач, ОСОБА_2 є громадянкою України, яка на цей час проживає на території держави Ізраїль.

Постановою Центрального районного суду м. Сімферополя від 08.01.2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2013 року було встановлено право ОСОБА_2 на нарахування і виплату пенсії за віком.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 07.09.2016 року, що набрала законної сили, зобов'язано Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії за віком, починаючи з 01.05.2015 року та провести індексацію та здійснити компенсацію передбачену Законом України «Про компенсацію громадян втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком з 01.01.2015 року.

Позивач звернулась до відповідача з вимогою про добровільне виконання.

02 червня 2017 року позивачем отримано лист відповідача, яким повідомлено, що УПФ проведено поновлення виплати пенсії у розмірі 838 грн. 01 січня 2017 року позивач отримала доплату у розмірі 21433.75 грн. за період з 01.01.2015 року по 31.01.2017 року. При цьому з жовтня 2017 року розмір пенсії складає 1374 грн.

Вважаючи, що її право на отримання пенсії у належному розмірі порушено, позивач звернулася до суду першої інстанції з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Згідно ст. 8 Конституції України: норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 22 Конституції України: конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Така правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України у справі К/9991/22721/12

Таким чином, позивач ОСОБА_2, проживаючи за межами України та будучи громадянкою України, має такі ж конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадян України.

В своєму позові ОСОБА_2 заявляє вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок поновленої пенсії, у тому числі, з урахуванням індексації пенсійних виплат та середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України.

Перерахунок пенсій із заробітної плати, отриманої після призначення пенсії чи попереднього перерахунку та збільшеного страхового стажу регулюється статтею 42 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року (далі Закон № 1058-IV), частина 4 якої передбачає, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через 2 роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону.

Така редакція існує після визнання неконституційними змін, внесених підпунктом «б» підпункту 10 пункту 35 Розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI визнаних такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Визнані неконституційними зміни надавали можливість перераховувати пенсію із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

Зокрема, ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-IV, в редакції до 28 грудня 2007 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не встановлює іншого, ніж передбачений ч. 2 ст. 40 цього Закону порядку розрахунку заробітної плати для перерахунку пенсії, тому застосуванню підлягає ч. 2 ст. 40 цього Закону.

У зв'язку з правом особи на перерахунок пенсії із заробітної плати та страхового стажу у формулі заробітної плати для обчислення пенсії Зп = Зс х (Ск : К) змінюються лише показники Ск (сума коефіцієнтів заробітної плати за кожен місяць) та К (кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнт заробітної плати застрахованої особи), а показник Зс (середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії) враховується в розмірі на час призначення пенсії або останнього перерахунку.

При цьому, показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески не є тотожним показнику середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, який згідно вищенаведеної формули враховується при перерахунку пенсії та який враховується в розмірі на час призначення пенсії або останнього перерахунку.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем правомірно здійснено розрахунок пенсії у відповідності до ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника заробітної плати за 2007 рік, а тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 у вказаній частині.

Стосовно доводів апелянта про зобов'язання управління ПФУ провести перерахунок пенсійних виплат ОСОБА_2 з урахуванням сум індексації пенсійних виплат, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. та 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щороку починаючи з 1 березня поточного року у разі, якщо середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком, але не менше зростання рівня інфляції (індексу споживчих цін) за минулий рік.

Згідно ст. 1 Закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, а саме: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об'єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, у відповідності до зазначених правових норм, законодавець відносить пенсійні виплати та виплати, обумовлені приписами законодавства про пенсійне забезпечення до грошових сум, що підлягають індексації.

Вказане зумовлюється, зокрема, періодичністю змін розміру пенсійних виплат осіб протягом певного часу, що зокрема повязано зі зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб та розміру середньої заробітної плати осіб, зайнятих в галузях економіки України, які встановлюються окремо, в порядку визначеному законодавством. Та полягає в недопущенні зменшення складових пенсії (доходу) особи, що втратила працездатність, затвердженої та обрахованої індивідуально, у відповідності до вимог чинного законодавства України на поточний період часу.

Проте, 27 березня 2013 року набув чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» , № 1166-VII.

В розділі ІІІ зазначеного Закону встановлено, що до стабілізації економічної ситуації в країні зупинено дію частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., NN 49 - 51, ст. 376; 2014 р., N 11, ст. 135).

У відповідності до приписів норм загального права Закони України набирають чинності через десять днів з дня їх офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самими законами, але не раніше дня опублікування в офіційних виданнях.

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», зміни, передбачені розділом III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року.

Отже, з огляду на зазначені приписи законодавством, до стабілізації економічної ситуації країни зупинено дію статті, якою визначено право особи на перерахунок пенсійних виплат з урахуванням індексації. Відтак, з урахуванням обставин справи, індексації підлягають пенсійні виплати у період до дати набрання законної сили змін, внесених до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме до 01.04.2014 року.

Оскільки позивачу було поновлено пенсію після зупинення дії статті 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у УПФ були відсутні підстави при поновленні виплати пенсії позивача здійснювати перерахунок раніше призначеної пенсії із урахуванням сум індексації пенсійних виплат, а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних у вказаній частині.

Щодо вимог позивача про компенсацію втрати частини доходів та проведення індексації пенсії, слід відзначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушенням встановлених строків виплати саме нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Відтак, оскільки з моменту припинення виплати пенсії, пенсія не тільки не виплачувалась, але і не нараховувалась, а також з урахуванням того, що після поновлення пенсії, строків її нарахування не вбачається, тому вказані вимоги є безпідставними.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст судового рішення складено 08.11.2018 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.