Справа № 826/7371/15
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

01 листопада 2018 року м. Київ № 826/7371/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Вєкуа Н.Г., суддів Качура І.А., Келеберди В.І.

за позовом Відкритого акціонерного товариства "АТП-16351"
до Державної казначейської служби України
про визнання протиправними дій, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов відкритого акціонерного товариства «АТП-16351» (далі - позивач) до Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКС України) про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення Господарського суду Харківської області від 19 березня 2013 року у справі №922/661/13-г та рішення Господарського суду Харківської області від 10 вересня 2013 року у справі № 922/3507/13.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва 01.09.2015 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у невиконанні наказу Господарського суду Харківської області від 05 квітня 2013 року, виданого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 19 березня 2013 року у справі №922/661-13г, та наказу Господарського суду Харківської області від 24 вересня 2013 року, виданого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 10 вересня 2013 року у справі № 922/3507-13.

Зобов'язано Державну казначейську службу України вчинити передбачені нормами чинного законодавства дії, направлені на виконання наказу Господарського суду Харківської області від 05 квітня 2013 року, виданого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 19 березня 2013 року у справі №922/661-13г, та наказу Господарського суду Харківської області від 24 вересня 2013 року, виданого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 10 вересня 2013 року у справі №922/3507-13.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.09.2018 у задоволенні касаційної скарги Державної казначейської служби України відмовлено, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2016 року - залишено без змін.

08 жовтня 2018 року до суду звернувся представник позивача з клопотанням, в якому просить встановити судовий контроль за виконанням постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.09.2015 у даній справі шляхом зобов'язання Державної казначейської служби України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до розпорядження Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2018 № 1713 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» справу № 826/7371/15 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Вєкуа Н.Г.

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу принципу офіційності суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, у тому ж кількісному і, якщо це можливо, персональному складі, а також у тому ж судовому засіданні, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, який програв справу і на якого покладено певні обов'язки, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов'язків згідно із судовим рішенням та можливості суб'єкта владних повноважень їх виконати.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено саме на суд, який, в разі неподання такого звіту, ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф.

Між тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.09.2015 на відповідача не було покладено обов'язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Суб'єктами, на яких поширюється обов'язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов'язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов'язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017 вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судом встановлено, що позивач заходів щодо примусового виконання рішення суду не здійснив, виконавчі листи від 23 жовтня 2018 року не отримав.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.09.2015 на відповідача не було покладено обов'язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, підстав для задоволення клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 01.09.2015 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді І.А. Качур

В.І. Келеберда