Справа № 520/8679/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

05 листопада 2018 р. Справа № 520/8679/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Шляхової О.М.

при секретарі судового засідання - Молчанової О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - Алексенко А.А.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м.Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,- В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управлінню Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни від 23.06.2018 №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 22.06.2018 (реєстраційний номер ЗВ-018).

- зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіну Юлію Олексіївну здійснити державну реєстрацію внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 площею 0,1192 Га в межах населеного пункту, в АДРЕСА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, вийшов за межі наданих йому законодавством повноважень та всупереч вимогам Земельного Кодексу, Закону України «Про Державний реєстр» та Порядку №1051, вказав підставу яка не передбачена вищенаведеними нормами законодавства.

А отже, дії Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управлінню Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни, є протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивача.

Представник позивача у судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлений відповідно до вимог процесуального законодавства.

Відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання прибув. Надав до суду письмові пояснення від 05.11.2018, в яких зазначив, що оскаржуване рішення у даній справі прийнято у відповідності до вимог законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на підставі, у межах повноважень та у спосіб.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що Рішенням Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області ХХУ сесії VII скликання від 17 травня 2018 року № 234 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ДІЛЯНКИ громадянину України ОСОБА_3» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1192 га '^3 рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Заводської сільської ради в селі Придонецьке, вул. Ставкова Ізюмського району Харківської області з метою подальшої передачі у приватну власність. (а.с. 24)

На замовлення Позивача, 23 травня 2018 року виготовлено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за рахунок земель запасу, земель сільськогосподарського призначення, (несільськогосподарські угіддя) комунальної форми власності цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 16-22)

Вказаний проект землеустрою передано на затвердження до відділу містобудування, архітектури, житло-комунального господарства та економічного розвитку Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області.

Так, 19 червня 2018 року відділом містобудування, архітектури, житло-комунального господарства та економічного розвитку Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області складено Висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1192 Га, ОСОБА_3 за рахунок земель запасу, земель сільськогосподарського призначення, (несільськогосподарські угіддя) комунальної форми власності цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистою селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 67).

Позивач, 22.06.2018 звернувся до Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Ю.О. із заявою (реєстраційний номер ЗВ-018) про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, разом із доданими документами.

За результатом розгляду вказаної заяви державний кадастровий реєстратор Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіна Ю.О. 23.06.2018 прийнято рішення №РВ- 018 про відмову у внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (надалі-Оскаржуване рішення), з таких підстав: невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянки з земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2. Площа співпадає на 12,1636 %. (а.с. 12)

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року за № 1051.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству. (ст. 21 Закону)

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: 1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; 2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; 3)органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Згідно з ч. 6 ст. 24 Закону підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відповідно до ч.3 ст. 5 Закону порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Так, постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 року за № 1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 110 Порядку для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець чітко передбачив перелік документів, які подаються для здійснення державної реєстрації, та вимоги до них, а також визначив повноваження державного кадастрового реєстратора, на якого покладено обов'язок перевіряти подані документи на відповідність їх вимогам законодавства, та за результатами перевірки в разі невідповідності - надавати заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивачем подано повний пакет документів, визначений вищенаведеними нормами права які необхідні для державної реєстрації.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем при прийняті оскаржуваних рішень вказано, що подані для реєстрації земельних ділянок електронні документи не відповідають установленим вимогам, а саме: перетин ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:00014 (площа співпадає на 12.1636%).

Суд наголошує, що відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Таким чином, з наведених норм права вбачається, що внесення відомостей (змін до них), в тому числі стосовно обмежень у використанні земельних ділянок, віднесено до компетенції державного кадастрового реєстратора за місцем розташування земельної ділянки.

При цьому, перелік підстав для відмови чітко визначено ч. 5 ст.28 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та розширеному тлумаченню не підлягають.

Порядок ведення Державного земельного кадастру та які саме дії повинен вчиняти державний земельний реєстратор, його права та обов'язки визначено Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог норм Земельного Кодексу України, Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Пунктом 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 встановлено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Відповідно до п. 73 Порядку № 1051, Державний земельний реєстратор, отримавши заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

Пунктом 74 Порядку №1051 визначено, що Державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого пунктом 73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність:1) даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів); 2) вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1; 3) даним документації із землеустрою та оцінки земель.

Отже перелік вимог до електронного документа є вичерпним.

Проте відповідач, вийшов за межі наданих йому повноважень та всупереч вимогам Земельного Кодексу, Закону України «Про Державний реєстр» та Порядку №1051, вказав іншу підставу для відмови у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, яка не передбачена жодною вищенаведеною нормою законодавства.

Суд звертає увагу, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідає всім встановленим вимогам та погоджено відділом містобудування, архітектури, житло-комунального господарства та економічного розвитку Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, про що складено Висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1192 га, ОСОБА_3 за рахунок земель запасу, земель сільськогосподарського призначення, (несільськогосподарські угіддя) комунальної форми власності цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистою селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 67)

Окрім того, проект землеустрою отримав позитивний висновок державної експертизи стосовно його відповідності вимогам діючого законодавства України.

Ці факти підтверджується матеріалами виготовленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наявними в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подана позивачем документація для проведення державної реєстрації земельних ділянок відповідає вимогам Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а відповідач безпідставно та необґрунтовано прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Таким чином, оскаржуване рішення Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управлінню Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни від 23.06.2018 №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 22.06.2018 (реєстраційний номер ЗВ-018) підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги стосовно зобов'язання Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіну Юлію Олексіївну здійснити державну реєстрацію внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 площею 0,1192 Га в межах населеного пункту, в селі Придонецьке вул. Ставкова Ізюмського району Харківської області, суд зазначає наступне.

Згідно із Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин.

У пункті 4.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 5 жовтня 2005 року № 6-рп/2005 вказано, що, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України, «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв'язку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об'єднаннями тощо. Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Отже, виключно визначеним законом органом (посадовою особою) можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно з Конституцією України належать до компетенції вказаного органу, в тому числі і судами, які не належать до гілок законодавчої або виконавчої влади.

Проте, з метою відновлення порушеного права особи адміністративний суд може допустити обмежене вручання в дискрецію суб'єкта владних повноважень шляхом зобов'язання його до вчинення певних дій на реалізацію покладених на нього законом обов'язків.

Таким чином, суд з урахуванням викладеного, приходить до висновку про зобов'язання Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіну Юлію Олексіївну здійснити державну реєстрацію внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 площею 0,1192 Га в межах населеного пункту, в АДРЕСА_2

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі Рисовський проти України, Суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (справи Беєлер проти Італії, ОСОБА_2 проти Туреччини, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справи Лелас проти Хорватії від 20.05.2010 року та Тошкуце та інші проти Румунії від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (справи ОСОБА_2 проти Туреччини та Беєлер проти Італії).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (справа Лелас проти Хорватії).

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів відповідача, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду, що розглядаючи заяву позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а отже позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (61058, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни, (64309, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Пушкінська, 31), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вулиця Космічна, 21, 2 під'їзд, поверхи 8,9; ) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управлінню Держгеокадастру у Харківській області Кузіної Юлії Олексіївни від 23.06.2018Р №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 22.06.2018р. (реєстраційний номер ЗВ-018).

Зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління і Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківськії області Кузіну Юлію Олексіївну здійснити державну реєстрацію внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 площею 0,1192 Га в межах населеного пункту, в АДРЕСА_2

Стягнути з Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління і Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківськії області (64309, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Пушкінська, 31) на користь ОСОБА_3 (61058, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 08 листопада 2018 року.

Суддя О.М. Шляхова