Справа № 826/17749/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

01 листопада 2018 року № 826/17749/17
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Маруліної Л.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що виразилась в нездійсненні перерахунку позивачеві пенсії з 01.06.2016 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01.06.2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 в розмірі 100% від суми грошового забезпечення для обчислення пенсії, яке становить 36 250 грн., та виплачувати перераховану пенсію з урахуванням надбавок та підвищень без обмежень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ, якому призначено пенсію за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про виплату перерахованої пенсії в повному обсязі.

Листом від 11.12.2017 року №30815/03/С-1916/1 Позивачеві відмовлено в перерахунку та виплаті пенсії посилаючись на статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI, відповідно до якої сума пенсії до виплати з 01 червня 2016 року становить 10 740,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.01.2018 року відкрито провадження у справі в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та зобов`язано відповідача подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

Відповідачем 13.08.2018 року через канцелярію суду подано письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проти позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач діяв у відповідності до положень законодавства.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () припинено 27.04.2018 року, а його правонаступником, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2018 року №203 "Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві", є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на припинення відповідача у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни відповідача правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві ().

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як звільнений зі служби 28.07.1997 року з посади начальника зв`язку Збройних Сил заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про проведення перерахунку та виплату пенсії без обмеження встановленого Законом України від 24.12.2015 року №911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Листом від 11.12.2017 року № 30815/03/С1916/1 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що у серпні 2017 року останньому з 01.06.2016 року проведено перерахунок пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №718 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу на підставі наданої Київським міським військовим комісаріатом довідки від 20.03.2017 року №ВСЗ/505/3 про розмір грошового забезпечення в сумі 37 563,45 грн. з урахуванням посадового окладу 10 338,00 грн.

Разом з тим, зазначено що підсумок пенсії після перерахунку (з надбавками) становить з 01.06.2016 року - 46783,70 грн., з 01.12.2016 року 46 928,78 грн., з 01.05.2017 року 47 009,38 грн., з 01.10.2017 року 47 182,98 грн.

З урахуванням статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI сума пенсії до виплати з 01 червня 2016 р. становить 10 740,00 грн.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії, протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Оцінивши допустимість і достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 р. №2262-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ), Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 р. № 911-VIII (далі по тексту - Закон України від 24 грудня 2015 р. № 911-VIII), Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 р. № 1774-VIII (далі по тексту - Закон України від 06 грудня 2016 р. №1774-VIII).

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Так, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 р. № 911-VIII внесено зміни до Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 р. №2262-ХІІ, зокрема, частину п`яту статті 43 цього Закону доповнено реченням такого змісту: Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень; - у статті 54: перше речення частини першої викласти в такій редакції: Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 р., особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

При цьому, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 р. № 1774-VIII також внесено зміни до Закону України від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ, а саме: у частині сьомій статті 43 слова і цифри у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року замінити словами і цифрами по 31 грудня 2017 року; у статті 54: частину першу викласти в такій редакції: Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та осіб, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу, а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії не виплачуються.

У пунктах 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 р. № 1774-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з 01 січня 2017 р. та що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що особи, яким пенсії призначені до 01 січня 2016 р. на підставі Закону України від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ, мали право на отримання їх без обмеження граничним розміром у період з 01 січня 2016 р. по 31 грудня 2016 р., що прямо передбачено пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Крім того, суд звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 р. № 7-рп/2016 положення Закону України від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ (у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 24 грудня 2015 р. № 911-VIII) щодо обмеження пенсій військовослужбовців у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року визнано неконституційними.

При цьому, суд враховує, що норми Закону, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Разом з тим, обмеження максимального розміру пенсії, зокрема й призначених до 01 січня 2016 року на підставі Закону України від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ, з 01 січня 2017 р. на підставі Закону України від 06 грудня 2016 р. № 1774-VIII та Закону України від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ зі змінами, внесеними саме Законом України від 06 грудня 2016 р. № 1774-VIII, підлягають застосуванню, оскільки жодних виключень (пільг) за часом призначення пенсійного забезпечення законодавством не передбачено і вказані норми неконституційними не визнавалися.

Водночас, суд звертає увагу, що спеціальні умови, регламентовані пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 р. № 1774-VIII визначають конкретне коло осіб, до яких вони застосовуються, проте позивач до таких осіб не належить.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що пенсія позивача як така, що була йому призначена у 1997 році на підставі Закону України від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ, у період з 01 червня 2016 р. по 31 грудня 2016 р. обмеженню граничним розміром не підлягала, а тому відповідач зобов`язаний був здійснювати її нарахування та виплату без будь яких обмежень у вказаний період, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції (пункт 1), Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Зокрема, у справах Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії та Федоренко проти України Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі Федоренко проти України).

Окрім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Будченко проти України (заява №38677/06) зазначив (п.п.38-40) про те, що відсутність механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право особи за ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Суханов та Ільченко проти України (Sukhanov and Ilchenko v.Ukraine) від 26 вересня 2014, за певних обставин законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу.

Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Отже, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту правомірних (законних) очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини встановив, що наявність правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності правомірних очікувань у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, правомірні (законні) очікування - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 р. №6-рп/2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави, а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

В рішенні від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 Конституційний Суд України чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Звертаючись до суду, позивач просить поновити його порушене право та зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити пенсію без обмежень максимального розміру.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу, що у відзиві, який подано відповідачем на позовну заяву 13.08.2018 року, здійснено посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 року Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», дія якої за колом осіб не поширюється на Збройні Сили України, в якій працював позивач, відтак до спірних правовідносин положення зазначеної відповідачем у відзиві постанови не застосовуються.

Відповідачем у справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності вчинення дій в частині здійснення перерахунку пенсії позивачеві.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення чи компенсації відсутні.

Керуючись статтями 72 - 77, 90, 139, 255, 263, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) задовольнити.

2. Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 16; ), що виразилась в нездійсненні перерахунку пенсії Позивачу з 01.06.2016 року протиправною.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 16; ) провести з 01.06.2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в розмірі 100% від суми грошового забезпечення для обчислення пенсії яке становить 36 250 грн., та виплачувати перераховану пенсію з урахуванням надбавок та підвищень без обмежень.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.
Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 16; ).

Суддя Л.О. Маруліна