Справа № 636/2485/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року

Київ

справа №636/2485/16-а

адміністративне провадження №К/9901/32279/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І. судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року (у складі головуючого-судді Дьоміної О.П.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року (у складі колегії суддів: Рєзнікової С.С., Бегунца А.О., Старостіна В.В.),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з адміністративним позовом до Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, в якому, з урахуванням заяви від 20.09.2016 про уточнення позовних вимог, просив суд:

- зобов'язати відповідача затвердити технічну документацію по землеустрою відносно встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, які засвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого сільського господарства по вул. Заозерна, буд. 7 у смт. Малинівка Чугуївського району Харківської області;

- стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у вигляді судового збору; витрати по проведенню робіт щодо виготовлення копій документів в сумі 84 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Малинівської селищної ради щодо відмови ОСОБА_2 у розгляді питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0, 4356 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

Зобов'язано Малинівську селищну Раду на найближчій сесії селищної ради розглянути у відповідності до чинного законодавства з винесенням мотивованого рішення по питанню, що стосується затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,4356 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

Стягнуто з місцевого бюджету Малиніської селищної Ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 275,60 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині відмови щодо стягнення з відповідача на його користь витрат по проведенню робіт щодо виготовлення копій документів у розмірі 84 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в цій частині та прийняти нову, якою задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 12 грудня 2016 року залишено без змін постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені докази, які б підтверджували розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу та щодо виготовлення копій документів.

Не погоджуючись з постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 12 грудня 2016 року в частині відмови в стягнення з позивача понесених ним витрат на правову допомогу та послуг з виготовлення копій документів, позивач звернувся із касаційною скаргою та просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у цій частині задовольнити його вимоги.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що при винесені рішень, судами попередніх інстанцій не враховано, що в матеріалах справи наявна: квитанція, яка підтверджує сплату послуг за копіювання документів для суду і відповідача по справі; квитанція, видана адвокатом, яка підтверджує оплату його послуг; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; витяг з договору; розрахунок витрат на правову допомогу, підтверджуючий, що граничний розмір для надання правової допомоги не був перевищений.

Касаційна скарга подана 10 січня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 636/2485/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 19 липня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 636/2485/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від 30 жовтня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 31 жовтня 2018 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Мазницьким М.М. укладений договір про надання правової допомоги від 01 серпня 2016 року.

На підтвердження оплати послуг адвоката та виготовлення копій документів позивачем надані: витяг з договору про надання правової допомоги від 01.08.2016; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; розрахунок витрат по правовій допомозі; чек від 25.08.2016 б/н у якому зазначено «ксерокс» за виготовлення копій документів на суму 84 грн та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_4

На адресу суду апеляційної інстанції 08.12.2016 надійшла квитанція № б/н від 05.08.2016 на суму 1500,00 грн, видану адвокатом Мазницьким М.М., з відміткою «повторно», у якій зазначено за консультацію по земельному та цивільному законодавству.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Чугуївського міського суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов'язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Частинами першою та третьою статті 90 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з положеннями частини першої статті 94 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) та частини якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

З 15 грудня 2017 року у КАС України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що згідно матеріалів справи, наявний лише витяг з договору про надання правової допомоги від 01.08.2016 року, а сам договір відсутній, у зв'язку з чим не можливо встановити розмір гонорару та порядок його внесення.

У той же час, в матеріалах наявний розрахунок витрат по правовій допомозі, в якому вказано види виконаних робіт по правовій допомозі, а саме: ознайомлення з документами, проведення консультації, пошук аналогічних справ у базі даних та інтернеті, виготовлення позовної заяви. Обумовлений сторонами розмір правової допомоги зазначений в розмірі 1500 грн.

Однак, з поданої до апеляційного суду квитанції № б/н від 05.08.2016, з відміткою «повторно», не має можливості встановити, що позивач розрахувався за правову допомогу, яка надавалась позивачу при розгляді саме цієї справи в судах.

Щодо вимог позивача про відшкодування на його користь витрат на виготовлення копій документів, суд касаційної інстанції вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження їх виготовлення.

Суд касаційної інстанції зазначає, що з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу у відповідність до вимог діючого КАС України та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Отже, враховуючи те, що наданими до судів попередніх інстанцій документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, суд касаційної інстанції, погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для компенсації витрат позивача на правову допомогу та витрат на виготовлення копій документів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили питання судових витрат у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки, суд касаційної інстанції залишає рішення судів попередніх інстанцій без змін, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду 12 грудня 2016 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко