Справа № 806/1889/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м.Житомир

справа № 806/1889/18

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Демчук О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю від 01.06.2018);

представника відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю від 19.12.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- та рішення № від 13.02.2018, -

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2018 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 13.02.2018 № Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувану вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем невірно визначено розмір заниженого доходу за 2014 рік, за рахунок помилкового визначення дебіторської заборгованості з Приватним акціонерним товариством Карлсберг України станом на 01.01.2014 в розмірі 31946,5 грн, проте фактично дебіторська заборгованість складала 14434,2 грн, тобто на 17512,30 грн меншою, оскільки відповідно до платіжного доручення від 13.02.2014 №006323 сума 17512,3 грн є сумою доходу за 2014 рік, яка була включена у дохід фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у 2014 році. Також відповідачем неправомірно враховано витрати на автошини у розмірі 34000 грн до суми чистого прибутку позивача за 2016 рік.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Згідно із довідкою від 11.06.2018 розгляд справи відкладено на 06.07.2018, у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 06.07.2018 оголошена перерва у підготовчому засіданні до 17.07.2018, у зв"язку із зобов"язанням представника відповідача надати детальний розрахунок оскаржуваного рішення та вимоги про сплату боргу.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 17.07.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.08.2018.

16 серпня 2018 року відповідно до протокольної ухвали суду розгляд справи відкладено на 18.09.2018 у зв"язку із неявкою в судове засідання представника позивача.

Відповідно до довідки від 18.09.2018 розгляд справи відкладено на 09.10.2018, у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 09.10.2018 оголошена перерва у судовому засіданні до 23.10.2018 для підготовки сторін до промови у судових дебатах.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення підстав позову від 25.05.2018 (вх.№10799/18), зазначив, що позивач отримав від Державної фіскальної служби України рішення від 20.04.2018 №5714/С/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги, в якому контролюючим органом зроблено висновок про правомірність віднесення ФОП ОСОБА_3 до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей вартості автошин у розмірі 34000 грн, в результаті чого Державною фіскальною службою України скасовано податкові повідомлення-рішення від 13.02.2018 № та № НОМЕР_1. Оскільки податковим органом визнано правомірність віднесення до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей вартість автошин в сумі 34000 грн та підтверджено правомірність визначення чистого оподаткуваного доходу ФОП ОСОБА_3 за 2016 рік, то, на думку позивача, є підстави для визнання неправомірним нарахування штрафних санкцій та формування вимоги про сплату боргу від 13.02.2018 №Ф- за несвоєчасне нарахування суми єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свою правову позицію обґрунтовувала аналогічно зі змістом відзиву на позовну заяву від 31.05.2018 (вх.№11068/18). Вказала, що за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016, встановлено заниження позивачем в період з 01.01.2014 по 31.12.2016 сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу у розмірі 34,7 % та 22,0 % на загальну суму 14038,17 грн, в тому числі за 2014 рік 6762,33 грн, за 2016 рік в сумі 7275,84 грн.

Також зазначала, що вимога про сплату боргу №Ф- від 13.02.2018 та рішення № від 13.03.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за результатами розгляду скарги позивача згідно з рішенням Державної фіскальної служби України від 28.03.2018 №4432/С/9999/1-02-02-25 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення. Однак відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 20.04.2018 №5714/С/99-99-11-02-01-14 скаргу позивача частково задоволено, встановлено правомірність віднесення позивачем до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей вартості автошин, придбаних згідно із товарним чеком №50 від 23.03.2016. З урахуванням викладеного, представник відповідача не заперечує неправомірність нарахування контролюючим органом заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 7275,84 грн відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 13.02.2018, а також необґрунтованість нарахування штрафних санкцій у розмірі 1455,17 грн згідно з рішенням № від 13.02.2018.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_4А.) (ідн. номер НОМЕР_2) перебуває на обліку у Малинській об"єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, як платник податків та єдиного внеску.

Головним управлінням Державної фіскальної служи у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 на предмет своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016, за наслідками якої було складено акт №55/06-30-13-05/НОМЕР_2 від 19.01.2018 (далі - акт перевірки) (а.с.54-111).

Відповідно до висновків акту перевірки за її результатами встановлено порушення позивачем, зокрема:

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов"язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VІ, - встановлено заниження ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу в розмірі 34,7 % та 22,0 % на загальну суму 14038,17 грн, в тому числі: за 2014 рік у розмірі 6762,33 грн; за 2016 рік у розмірі 7275,84 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем:

- сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 13.02.2018 відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 14038,18 грн;

- прийнято рішення № від 13.02.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 2807,64 грн (а.с.26, 27).

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої відповідно до рішення №4432/С/99-99-11-02-02-25 від 28.03.2018, скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення (а.с. 14-16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Положеннями п.138.2 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Суд зазначає, що представником відповідача у судовому засіданні не заперечувалась необгрунтованість висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік, внаслідок неврахування віднесених позивачем до складу витрат, витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей вартості автошин 385/65R 22, 5-18 TL ATR65 AEOLVS в кількості 4 шт, згідно з товарним чеком №50 від 23.03.2016, у розмірі 34000 грн та, як наслідок, заборгованість ФОП ОСОБА_3 зі сплати єдиного внеску відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0 від 13.02.2018 в сумі 7275,84 грн. та донарахування штрафних санкцій, згідно з рішенням № від 13.02.2018 у розмірі 1455,17 грн.

Правомірність віднесення позивачем до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, автошин 385/65R 22, 5-18 TL ATR65 AEOLVS в кількості 4 шт, згідно з товарним чеком №50 від 23.03.2016, встановлена згідно з рішенням Державної фіскальної служби України №5714/С/99-99-11-02-01-14 від 20.04.2018, прийнятого за результатами розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення від 13.02.2018 №, №, № та № (а.с.126-131).

Щодо позовних вимог про визнання протиправними і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0 від 13.02.2018 в частині визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2014 рік та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску № від 13.02.2018 в частині застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску за 2014 рік, суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) та Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Так, приписами ч.8 ст.9 Закону №2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Пунктом 3 розділу 6 Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 розділу 6 Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи). Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Згідно з актом перевірки контролюючим органом встановлено, що станом на 01.01.2014 рахується дебіторська заборгованість Публічного акціонерного товариства Карлсберг Україна перед ФОП ОСОБА_5 за послуги з транспортних перевезень в сумі 31946,5 грн по виписаним податковим накладним за грудень 2013 року.

Між Публічним акціонерним товариством Карлсберг України (Замовник) та ФОП ОСОБА_3 (Перевізник) укладено договір про надання транспортних послуг №475/14-ТР від 01.01.2013 (далі Договір №475/14-ТР від 30.12.2013) (а.с.163-166).

Відповідно до п.1.1 Договору Замовник доручає Перевізникові, а Перевізник надає Замовникові послуги перевезення вантажів тарним та безтарним способом по території України, відповідно до заявок "Замовника" на перевезення в порядку та на умовах, передбачених даним Договором та Додатками до нього, а Замовник забезпечує приймання і відпуск вантажів згідно зі своїм графіком роботи, та сплачує ці послуги після надання Перевізником послуг в повному обсязі.

Згідно з п.3.1 Договору вартість послуг перевезення, що надається Перевізником за цим Договором, узгоджується сторонами у фіксованій сумі та включає в себе всі витрати, понесені Перевізником у звязку з виконанням Договору. У випадку, якщо Перевізником будуть понесені витрати понад узгоджену суму, такі витрати не відшкодовуються Перевізнику. Розмір плати за окреме перевезення вантажу узгоджується сторонами у замовленні, яке є невідємною частиною Договору та вказується в Акті наданих послуг перевезення вантажів.

Відповідно до рахунку-фактури №1 від 02.01.2014 на суму 42533 грн та рахунку-фактури №3 від 02.01.2014 на суму 6699 грн, ФОП ОСОБА_3 була заявлена до Публічного акціонерного товариства Карлсберг Україна (далі - ПАТ Карлсберг Україна) вимога про оплату наданих послуг з транспортного перевезення товару на загальну суму 49232 грн (а.с.18, 21).

Також суд зазначає, що відповідно до претензії №12/06-0522 від 17.07.2013 ПАТ Карлсберг Україна була виставлена ФОП ОСОБА_3 дебіторська заборгованість на загальну суму 380636,45 грн у звязку з встановленням нестачі, браку, бою продукції під час перевезення (а.с.161).

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що сума заборгованості ФОП ОСОБА_3 перед ПАТ Карлсберг Україна в розмірі 31719 грн відповідно до претензії №12/06-0522, була зарахована ПАТ Карлсберг Україна в рахунок оплати згідно з рахунком-фактурою №1 від 02.01.2014 в сумі 42533 грн та рахунком-фактурою №3 від 02.01.2014 в сумі 6699 грн, а саме: (42533 грн + 6699 грн) - 31719,7 грн = 17512,3грн.

Тобто відповідно до рахунку-фактури №1 від 02.01.2014 на суму 42533 грн та рахунку-фактури №3 від 02.01.2014 на суму 6699 грн, в результаті взаємних зарахувань сум, що підлягали до оплати відповідно до цивільно-правового договору про надання транспортних послуг №475/14-ТР від 01.01.2013, заборгованість по оплаті транспортних послуг ПАТ Карлсберг Україна на користь позивача, після 02.01.2014, становила 17512,3 грн.

Однак, за наслідками перевірки відповідачем зроблено висновок про наявність станом на 01.01.2014 дебіторської заборгованості ПАТ Карлсберг Україна перед ФОП ОСОБА_3 за послуги з транспортних перевезень на загальну суму 31946,5грн, по виписаним податковим накладним за грудень 2013 року, оплата по яких надійшла у січні лютому 2014 року на загальну суму 31946,5 грн відповідно до платіжних доручень: від 03.01.2014 за №000497 на суму 12995,4 грн; від 03.01.2014 №000508 на суму 1438,8 грн; від 13.02.2014 за №006323 на суму 17512,3 грн (а.с.67).

Відповідно до листа-уточнення платежу ПАТ Карлсберг Україна за вих.№2217-115 від 19.02.2018 повідомлено ФОП ОСОБА_3, що в платіжному дорученні №006323 від 13.02.2014 рахувати вірним призначення платежу: товаротранспортні послуги згідно рах №1, 3 від 02.01.2014 (знята претензія №12/06-0522-5 від 07.08.2013). Вказано, що при формуванні платіжного доручення була допущена механічна помилка в даті рахунків (а.с.17).

В судовому засіданні представник позивача зазначав, що у платіжному дорученні №006323 від 13.02.2014 ПАТ Карлсберг Україна помилкова зазначено у призначенні платежу «рах №1,3 від 02.01.2013» замість правильного «рах №1,3 від 02.01.2014 рік», на підтвердження зарахування коштів на рахунки позивача згідно з платіжним дорученням від 13.02.2014 за №006323 на суму 17512,3 грн позивачем надано звіт по особовому рахунку позивача з 01.02.2014 по 28.02.2014.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що решта суми єдиного внеску вказаного в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 13.02.2018 та донараховані за його несвоєчасне нарахування штрафні санкції відповідно до рішення № від 13.02.2018, обраховувалися із дебіторської заборгованості позивача станом на 01.01.2014 у сумі 17512,3 грн.

Однак суд зазначає, що за сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно донараховано суму єдиного внеску та штрафні санкції за його несвоєчасне нарахування з чистого оподаткованого доходу позивача за 2014 рік.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, їх задоволення.

В силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вул.Пролетарська, 24, м.Малин, Житомирська область, 11603, іден. код НОМЕР_2) до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (вул.Ю.Тютюнника,7 м.Житомир, 10003, ) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- та рішення № від 13.02.2018, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф- від 13.02.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 13.02.2018 Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (іден. код НОМЕР_2) судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 704 (сімсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп.

Вступну та резолютивну частини рішення складено у нарадчій кімнаті і проголошено 23 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Рішення складено у повному обсязі 06 листопада 2018 року