Справа № 200/9853/18-а
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 р. Справа№200/9853/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новогродівського міського управління соціального захисту населення про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що є внутрішньо переміщеною особою, якій на підставі її заяви від 18 листопада 2014 року Новогродівським міським управлінням соціального захисту населення була призначена та виплачувалася допомога при народженні дитини.

Однак, з 01 серпня 2016 року виплату такої допомоги припинено. Ні рішень, ні повідомлень щодо цього вона не отримувала. На усне звернення до відповідача щодо поновлення виплати допомоги її повідомлено, що причиною припинення виплат є тривала відсутність позивача за місцем її проживання. У зв'язку з цим через відсутність коштів вимушена була тимчасово залишити місце свого проживання.

Вважаючи свої права та права дитини порушеними просила:

- в разі прийняття відповідачем рішення про відмову в продовженні виплати державної допомоги при народженні дитини скасувати таке рішення відповідача;

- визнати протиправними дії Новогродівського міського управління соціального захисту населення щодо припинення виплати соціальної допомоги при народженні дитини та відмови у поновленні її виплати з 01 серпня 2016 року;

- зобов'язати Новогродівське міське управління соціального захисту населення виплатити їй заборгованість з державної допомоги при народженні дитини за період з 01 серпня 2016 року, відновити нарахування та виплату державної допомоги при народженні дитини до повного закінчення терміну таких виплат.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що 18 листопада 2014 року позивачу було видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №. В цей же день вона подала заяву про призначення допомоги при народженні дитини, і рішенням від 24 листопада 2014 року їй було призначено таку допомогу з 01 липня 2014 року (з часу припинення виплати) по 31 травня 2019 року в розмірі 1485 грн. на місяць. Рішенням від 01 вересня 2016 року виплату допомоги припинено у зв'язку з втратою дії довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Загалом відповідачем позивачу виплачена допомога при народженні дитини за період з 01 липня 2014 року по 31 серпня 2016 року в сумі 35 640 грн., з них до припинення дії довідки - з 01 липня 2014 року по 31 березня 2015 року 13365 грн. Вважав, що позивачу зайве сплачена допомога після припинення дії довідки в сумі 22275 грн. (35 640 грн. - 13365 грн. = 22275 грн.). Вважав, що не порушив права позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якої було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Харцизьк Донецької обл.), а фактичне місце проживання/перебування - на підконтрольній українській владі території (м. Новогродівка Донецької обл.).

Має трьох дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження.

Іншим органом соціального захисту населення позивачу була призначена та виплачувалася допомога при народженні дитини - ОСОБА_4, виплату якої було припинено з 01 липня 2014 року.

18 листопада 2014 року у зв'язку зі зміною місця проживання і взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи позивач звернулася до відповідача як органу соціального захисту населення за місцем проживання із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Рішенням Новогродівського міського управління соціального захисту населення від 24 листопада 2014 року їй було призначено таку допомогу з 01 липня 2014 року (з часу припинення виплати) по 31 травня 2019 року в розмірі 1485 грн. на місяць.

Рішенням від 01 вересня 2016 року з 01 вересня 2016 року виплату допомоги припинено у зв'язку з втратою дії довідки про взяття позивача на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Про вказане рішення позивача не проінформовано.

Судом також встановлено, що на запит відповідача від 17 жовтня 2018 року щодо підтвердження факту проживання позивача за певною адресою отримано відповідь ОСББ «Наш будинок» без дати та номера, в якій зазначено, що за зазначеною у запиті адресою позивач ніколи не проживала.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону одним з видів державної допомоги сім'ям з дітьми є, зокрема, допомога при народженні дитини.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 вказаного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Пунктом 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, визначено, що виплата допомоги припиняється у разі:

позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

відмови отримувача допомоги від виховання дитини;

нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини;

відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю;

припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду;

усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування;

смерті дитини;

смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

У разі влаштування дитини до дитячого закладу на повне державне утримання виплата раніше призначеної допомоги поновлюється органами соціального захисту населення шляхом перерахування коштів на відкритий в установі уповноваженого банку рахунок дитини.

Вказані у ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та у п.13 Порядку підстави припинення виплати допомоги при народженні дитини є вичерпними.

Призупинення виплати такої допомоги законодавством не передбачено.

Припинення виплати позивачу допомоги при народженні дитини відбулося не з підстав, що встановлені законодавством.

У зв'язку з наведеним посилання відповідача на п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, відповідно до якого особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, однак довідка позивача втратила чинність, - є неприйнятними.

Крім того, приймаючи рішення про припинення виплати допомоги при народженні дитини відповідачем не враховано наступне.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Тобто, в спірних правовідносинах припинення виплати допомоги при народженні дитини з підстав, що не передбачені законодавством, призводить до порушення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з п. 55 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення.

Частиною 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вказані норми узгоджуються з позицією Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов'язання, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на території Донецької області (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів), виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог дещо іншим шляхом - шляхом визнання протиправним та скасування рішення органу соціального захисту населення про припинення виплати державної допомоги при народженні дитини, яке і створює правові наслідки, із зобов'язанням відповідача поновити нарахування та виплату позивачу допомоги при народженні дитини з дня припинення її виплати, тобто з 01 вересня 2016 року, не з 01 серпня 2016 року, як помилково вважала позивач, зі сплатою заборгованості по ній (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки позивачем вимоги про стягнення конкретної суми допомоги не заявлялися, тому правові підстави для застосування вказаним норм - відсутні.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Новогродівського міського управління соціального захисту населення (85483, Донецька обл., м.Новогродівка, вул.Центральна, 24, ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Новогродівського міського управління соціального захисту населення від 01 вересня 2016 року про припинення виплати ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини.

Зобов'язати Новогродівське міське управління соціального захисту населення поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини, і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати, тобто з 01 вересня 2016 року.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 05 листопада 2018 року.

Суддя Логойда Т. В.