Справа № 2540/2462/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2462/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві, у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернувшись до суду першої інстанції з адміністративним позовом, просив визнати протиправним та скасувати пункт 1.6. наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) від 30 травня 2018 року № 342, відповідно до якого начальника сховища групи матеріального забезпечення військової частини молодшого сержанта ОСОБА_1 , колишнього командира взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29 вересня 2017 року № 102-рс, притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 4 362,50 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідачем, Військовою частиною НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема зазначає, що відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

13 жовтня 2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким останній підтримує правову позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що на підставі п. 1.30 Плану діяльності з внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту та підпорядкованих територіальних управлінь внутрішнього аудиту на ІІ-ге півріччя 2017 року та на підставі п. 1.43 Плану діяльності з внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту та підпорядкованих територіальних управлінь внутрішнього аудиту на І-ше півріччя 2018 року, Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України у військовій частині НОМЕР_2 було проведено аудит відповідності діяльності служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 за період з 06 травня 2015 року по 28 лютого 2018 року.

За результатами аудиту складено довідку від 26.04.2018 та звіт, в яких зафіксовано, що посадовими особами ВЧ НОМЕР_2 в періоді, що підлягав дослідженню, не було забезпечено дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з питань використання матеріальних ресурсів номенклатури служби пального. Також встановлено, що система внутрішнього контролю взагалі не забезпечила контроль за законним використанням ресурсів. Внаслідок відсутності належного контролю з боку посадових осіб ВЧ НОМЕР_2 за наявністю та законністю використання матеріальних цінностей номенклатури служб пального, а також законним списанням пального по донесенням про наявність та рух пального в підрозділах, проведеним аудитом були встановлені порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвели до витрат на загальну суму 27 772 507,92 грн.

Зокрема, незаконне списання пального було допущено у взводі матеріального забезпечення 1 танкового батальйону, зокрема і молодшим сержантом ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що не було підтверджено списання пального дорожніми (робочими) листами по донесенням від 23 листопада 2017 року № 351 та № 352, всього: автомобільний бензин (АБ) 233 л, дизельне паливо (ДП) 634 л, на загальну суму 22 775,00 грн.

Як наслідок, 30 травня 2018 року командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прийнято наказ № 342 «Про притягнення до обмеженою матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 » за неналежне виконання вимог ст.ст. 11, 16, 58, 119, 120 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, ст.ст. 2,5,6,15,16 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1225, пунктом 1.6. якого начальника сховища групи матеріального забезпечення військової частини молодшого сержанта ОСОБА_1 , колишнього командира взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29 вересня 2017 року № 102-рс, притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 4 362,50 грн.

15 червня 2018 року молодший сержант військової служби за контрактом, ОСОБА_1 , під час отримання грошового забезпечення за травень, дізнався про те, що згідно наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) від 30 травня 2018 року № 342 про притягнення до обмеженої відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, за результатами проведення аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 , його було притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 4 362,50 грн. (чотири тисячі триста шістдесят дві гривні 50 копійок).

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню, а відтак наказ про притягнення до матеріальної відповідальності є протиправним.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні відносини врегульовано нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 (далі - Статут), Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення № 243/95-ВР).

Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно ст. 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі - Положення №243/95).

Відповідно до п.2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

При цьому, пунктом 3 вказаного Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Пунктами 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення №243/95-ВР передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу, що притягненню військовослужбовця до матеріальної відповідальності має передувати службове розслідування, в ході якого обов`язково має бути встановлено такі обставини, зокрема як: наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду; ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди; якими конкретними діями завдано шкоду; встановити час втрати майна тощо.

При цьому, командирів (начальників) військових частин можна притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, лише у випадку, коли вони не вжили належних заходів щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності. При цьому, розмір заподіяної шкоди та винні у її заподіянні особи повинні бути встановлені за результатами розслідування або у висновках ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду.

В той же час, положеннями пункту 17 Положення передбачено, що розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Як вбачається зі змісту наказу командування ВЧ НОМЕР_1 від 30.05.2018 №342, підставою притягнення позивача до матеріальної відповідальності зазначено незаконне списання пального, яке не підтверджено дорожніми листами допущеного вузлом зв`язку 1 танкового батальйону.

Такі висновки відповідача ґрунтуються на результатах проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у ВЧ НОМЕР_2 », аудитом Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту у період з 19.02.2018 по 26.04.2018, відповідно до яких у ВЧ НОМЕР_2 були встановлені порушення вимог п.6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.2015 №17, які виявилися в тому, що дорожні (робочі) листи до донесення про наявність та рух пального в обов`язковому порядку не додавались, та в порушення вимог п.5.14.7 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 № 690, що діяло до 02.11.2017, а також Інструкції з обліку військового майна №440, що набрала чинності з 03.11.2017, щомісячні донесення Ф.24 командирами підрозділів не подавались, внаслідок чого було виявлено незаконне (безпідставне) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин (далі - АБ) - 219547л та дизельне пальне (далі - ДП) - 549973л, на загальну суму 20 227 067,00 грн.

Наразі, довідка складена за результатами проведеного аудиту не містить відомостей про те, що саме з вини позивача було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання і списанням пального.

В той же час, по фактам виявленого Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у ВЧ НОМЕР_2 незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин (далі - АБ) - 219547л та дизельне пальне (далі - ДП) - 549973л, на загальну суму 20 227 067,00 грн. розслідування оперативним командуванням «Північ» (ВЧ НОМЕР_1 ) не призначалося та не проводилося.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що службове розслідування щодо встановлення розміру заподіяної шкоди та винних у її заподіянні осіб взагалі не проводилось. Такі винні у заподіянні шкоди особи не зазначені і у довідці, складеній за результатами аудиторської перевірки.

Отже, відповідачем було порушено процедуру притягнення позивача до матеріальної відповідальності, що свідчить про невідповідність спірного наказу вимогам Положення №243/95-ВР.

При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання і списанням пального.

Відтак, відповідачем не доведено заподіяння саме позивачем шкоди через його протиправну поведінку у вигляді не виконання (не належного виконання) службових обов`язків, не встановлено вину позивача та причинний зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди.

А тому відсутні підстави для притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення в цій частині фактично втрутився в реалізацію дискреційних повноважень відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки даний адміністративний позов не містить вимог щодо прийняття судом рішення про визнання позивача таким, що не завдавав збитків, а містить вимогу про перевірку правомірності прийнятого відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення.

Повноваження суду на вчинення таких дій передбачені КАС України. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не дотримано процедуру притягнення позивача до матеріальної відповідальності. А тому, оскаржуваний наказ не є таким, що прийнятий на підставі та у спосіб, що визначені та законодавством, що регулює спірні правовідносини.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) про визнання протиправним та скасування наказу.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма