Справа № 695/3344/17
Суддя: Троян Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 695/3344/17 Суддя (судді) першої інстанції: Степченко М.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року, що прийнято в порядку спрощеного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради щодо відмови у наданні йому статусу члена сім'ї померлого ветерана війни та видачі посвідчення члена сім'ї померлого ветерана війни.

2) зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради на підставі поданих документів надати йому статус члена сім'ї померлого ветерана війни.

3) зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради видати йому посвідчення члена сім'ї померлого ветерана війни встановленого законодавством зразка.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що її чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючи пожежником в ППЧ-6 м. Золотоноша в період з 05 червня по 26 червня 1986 року брав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, після цього йому був встановлений статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії, а у 1994 році була встановлена третя група інвалідності, потім друга група інвалідності по причині захворювання пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На підставі довідки МСЕК Черкаською облдержадміністрацією ОСОБА_4 встановлений статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та видане посвідчення на пільги, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а Золотоніським міським управлінням соціального захисту населення встановлений статус інваліда війни та видане посвідчення на пільги.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік ОСОБА_3 помер та 13.09.2017 експертним висновком № 5352 встановлено причинний зв'язок смерті з захворюваннями, пов'язаними з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС. Так як ОСОБА_4 встановлено статус інваліда війни, позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради про встановлення їй статусу члена сім'ї померлого ветерана війни та видачу відповідного посвідчення, але їй було повідомлено про відмову у встановленні статусу члена сім'ї померлого ветерана війни та відмовлено у видачі посвідчення, що стало підставою звернення до суду.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_3 статусу члена сім'ї померлого ветерана війни та видачі посвідчення члена сім'ї померлого ветерана війни.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради на підставі поданих документів надати ОСОБА_3 статус члена сім'ї померлого ветерана війни.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради видати ОСОБА_3 посвідчення члена сім'ї померлого ветерана війни встановленого законодавством зразка.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що оскільки у експертному висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 13.09.2017 №5352 зазначається, що захворювання, яке призвело до смерті чоловіка ОСОБА_3 пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а не з виконанням обов'язків військової служби, тому позивач не підпадає під жодну категорію осіб на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та не має права на встановлення статусу члена сім'ї померлого ветерана війни.

Разом з тим, відповідно до роз'яснення Міністерства соціальної політики України № 2936/0/14-16/172 від 01.03.16 соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із захворюваннями, отриманими під час ліквідації на ЧАЕС, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що пунктами 1 та 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відтак, у позивача наявні всі обов'язкові умови, за яких особу можна віднести до інвалідів війни, а саме: наявність інвалідності, докази залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 є особою, якому встановлено 2 групу інвалідності, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки серії МСЕ № 038415. Вказаний факт підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 09 червня 2009 року Черкаською облдержадміністрацією (а.с. 4).

Згідно заключення Черкаського обласного відділу охорони здоров'я по встановленню причинного зв'язку захворювань з роботою по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС від 15 серпня 1994 року №1880 вбачається, що захворювання ОСОБА_4 пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого Золотоніським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 237 (а.с. 8).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії від 13 вересня 2017 року № 5352, вбачається, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_4, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданого Богуславецьким сільбюро ЗАГС Золотоніського району, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 11.10.1969 року, після одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 (а.с. 10).

03 жовтня 2017 року позивач звернувся з заявою до начальника Золотоніського міського управління праці та соціального захисту населення про встановлення їй статусу члена сім'ї померлого ветерана війни та видачу посвідчення на пільги.

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення № 2326 від 09.10.2017 щодо встановлення позивачу статусу члена сім'ї померлого ветерана війни та видачу посвідчення на пільги ОСОБА_3 відмовлено та роз'яснено, що відповідно до п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у ст. 6 цього закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС», згідно якого, за особистою заявою від 28.10.2017 позивачу встановлено статус дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою та видане посвідчення НОМЕР_5 від 29.09.2017 (а.с. 12).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_4, який відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.06.2009 являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 09.06.2009 відноситься до ветеранів війни, тому позивач у відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС» має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім'ї загиблого ветерана війни, тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст. 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно частини першої ст. 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктами 1 та 9 частини другої ст. 7 Закону № 3551-XII передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.08.2005 по справі №2-4139-2005 встановлено факт, що ОСОБА_4 під час роботи в 6-ій професійній пожежній частині м. Золотоноша в період з 01 березня 1982 року по 22 квітня 1987 року входив до складу формувань Цивільної оборони, під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Крім того, з вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_4 працював на посаді респіраторника 6-ї професійної пожежної частини по охороні м. Золотоноша Черкаської області, та в цей же час з 06 по 26 червня 1986 року у складі зведеного загону Черкаської області брав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с. 70-71).

Згідно пункту 1 статті 10 Закону № 3551-XII чинність цього Закону поширюється на: сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4 був ветераном війни в розумінні ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» так, як за життя став інвалідом внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до пункту 2 статті 10 Закону № 3551-XII чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге. На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім'ї загиблого».

Абзацом 2 пункту 7 цього Положення передбачено, що, «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов'язки військової служби та тилового забезпечення, пов'язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Отже, зі змісту вищезазначеної норми слідує, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється також і на членів сім'ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

При цьому, у розумінні абзаців 4, 7 пункту 1 статті 10 наведеного Закону до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.10.2017 №К/800/31782/17.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_4, який відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.06.2009 являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 09.06.2009 відноситься до ветеранів війни, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС» має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім'ї загиблого ветерана війни, тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.

Посилання апелянта на лист Міністерства соціальної політики України від 01 березня 2016 року № 2936/0/14-16/172, відповідно до якого позивач як дружина померлого учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не має права на встановлення статусу члена сім'ї загиблого і отримання посвідчення члена сім'ї загиблого, оскільки його смерть пов'язана із захворюванням, яке отримане під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, тому має право на соціальний захист згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки захворювання ОСОБА_4, внаслідок якого він помер, було одержане ним під час проходження військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому на нього поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та вказаний лист носить виключно рекомендаційний характер.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 06 листопада 2018 року.