Справа № 826/5164/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2018 року № 826/5164/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві,

за участю третьої особи - Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання протиправним наказу №182 о/с від 29.02.2016 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

29.03.2016 ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа Святошинське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про:

- визнання протиправним та скасування наказу № 182 о/с від 29.12.2016 Головного управління Національної поліції у м. Києві про звільнення її зі служби в Національній поліції України;

- зобов'язання відповідача поновити її на роботу у займаній посад - начальника відділення слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві;

- зобов'язання відповідача виплатити їй суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві №182 о/с від 29.02.2016 її звільнено зі служби в Національній поліції України через службову невідповідність. Підставою для винесення такого наказу був висновок атестаційної комісії від 27.01.2016 в якому зазначено « 4- займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність». Позивач вважає зазначений наказ незаконним та протиправним, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

31.03.2016 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

14.04.2016 позивачем подано уточнення (усунення недоліків) до адміністративного позову в частині уточнення дати спірного наказу.

17.05.2016 в судовому засіданні представником відповідача подано заперечення на позовну заяву, в якій представник заперечував проти адміністративного позову та просив зупинити провадження в адміністративній справі до винесення рішення по справі №826/3121/16. Клопотання представника відповідача задоволено в судовому засіданні, провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 826/3121/16.

30.11.2016 позивачем подано клопотання щодо поновлення провадження у справі та винесення ухвали про поновлення провадження.

02.10.2017 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва, за клопотанням представника позивача від 27.04.2017 поновлено провадження у справі, призначено судовий розгляд справи.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 за №4416 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/5164/16 та вказану справу передано 27.10.2017 на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою від 04.12.2017 справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, заяв/клопотань до суду не направляв, причини неявки не повідомив.

За наявності в матеріалах адміністративної справи письмово викладеної позиції відповідача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду даної справи у відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, суд, на підставі письмової заяви останнього, ухвалив про здійснення розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознайомившись з позиціями сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 30.08.2002 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України.

На підставі наказу Головного управління МВС України в місті Києві від 06.11.2015 за №1015 о/с позивач звільнена за п.п «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації)).

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 07.11.2015 за №1 о/с призначена начальником відділення слідчого відділу Святошинського управління поліції.

За результатами проходження атестації наказом від 26.02.2016 за №182 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з п.5 (через службову невідповідність) ч.1 ст.77 Закону.

Позивач не погоджується з зазначеними наказами, вважає його неправомірним та таким, що порушує її права, у зв'язку з цим звернулась до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку (матеріалам справи) встановленим у справі обставинам з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд зважає на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною першою ст.48 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до вимог ст.47 Закону України «Про Національну поліцію», призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

При цьому, ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» визначено порядок атестування поліцейських.

Так, частиною першою ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 17.11.2015 за №1465 затверджено Інструкцію про порядок проведення атестування поліцейських, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 за №1445/27890 (далі - Інструкція №1465), якою було встановлено такий порядок.

Суд не надає оцінку результатам проведеної атестації ОСОБА_1 та висновкам атестаційної комісії від 27.01.2016, що стали підставою для звільнення відповідно до наказу від 26.02.2016 за №182 о/с, оскільки зазначена обставина вже була предметом судового розгляду та надавалась оцінка судом у справі №826/3121/16.

За результатами розгляду справи постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2016 визнано протиправним та скасоване рішення Атестаційної комісії №2 Головного управління національної поліції у м. Києві від 27.01.2016 зазначене в розділі IV «Результати атестування ( висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», прийняте відносно позивача.

У зв'язку з встановленим фактом не правомірного рішення прийнятого Атестаційною комісією, яке стало підставою для видання відповідачем наказу від 26.02.2016 за №182 о/с, суд приходить до висновку, що зазначений наказ є неправомірним і не має правових і обґрунтованих підстав для його видання.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як вбачається із змісту наказу Головного управління Національної поліції України у м. Києві від 26.02.2016 за №182 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 винесено виключно на підставі висновків викладених в атестаційному листі про невідповідність позивача займаній посаді.

Отже, атестаційний лист, у якому міститься висновок атестаційної комісії про невідповідність особи поліцейського займаній посаді, підлягає обов'язковому виконанню шляхом видання наказу про звільнення з підстав, визначених пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Доводи відповідача щодо правомірності винесення наказу від 26.02.2016 за №182 о/с суд вважає помилковими, оскільки судом встановлено необґрунтованість та протиправність висновків атестаційної комісії.

Крім того, п.28 Розділу ІV Інструкції №1465 встановлено, що керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Як встановлено судом атестаційний лист підписано 27.01.2016, тоді як наказ про звільнення позивача із займаної посади видано лише 26.02.2016, тобто із порушенням вимог щодо строку видачі наказу.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги незаконність безпідставність рішення атестаційної комісії, суд приходить до висновку, що звільнення позивача через службову невідповідність за п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» відбулось незаконно, тому наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві від 26.02.2016 за №182 о/с щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді начальника відділення слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції ум. Києві.

В частині позовних вимог про стягнення з середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд вважає, що застосуванню підлягає стаття 235 Кодексу законів про працю України, за якою в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Разом з тим, відповідно до пункту 6 «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 за №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 25.05.2016 в справі №6-511цс16 висловив правову позицію, за якою виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки не передбачено будь-яких підстав для його зменшення.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 в справі №21-395а13.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20.08.2018 №1592 середня заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи складає 6240,00 грн., а середньоденна заробітна плата - 208,00 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі звільненого працівника, в даному випадку з 29.02.2016 по 05.11.2018, що становить 670 календарних днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу становить 139568 (сто тридцять дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Всупереч викладеним положенням, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність спірних розпоряджень, надано не було.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати у межах стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 26.02.2016 за №182 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі у займаній посаді - начальника відділення слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за вимушений прогул, починаючи за 29.02.2016 по 05.11.2018 в сумі 139568 (сто тридцять дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць, звернути до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293,295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифійний номер - НОМЕР_1, адреса: 02232, АДРЕСА_1)

Відповідач - Головне управління Національної поліції у місті Києві (код ЄДРПОУ - 40108583, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, тел.: +380 44 271 93 33, факс +380 44 278 40 22, e-mail: )

Суддя Н.А. Добрівська