Справа № 826/6714/17
Суддя: Троян Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6714/17 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
судді Арсірій Р.О., Кузьменко В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати податкову індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 31 березня 2017 року №6-15-03-02-15.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що надана відповідачем надана відповідачем індивідуальна податкова консультація від 31.03.2017 №6-15-03-02-15 не базується на нормах податкового законодавства України, оскільки у випадку повернення за рішення суду платнику податків сум податку на додану вартість, надмірно сплачених на підставі митної декларації, зміни до неї, так само як і внесення змін до податкового кредиту платника податків, може бути оформлене виключено аркушем коригування до митної декларації. Також позивач посилався на те, що бухгалтерська довідка може бути документальною підставою для збільшення податкового кредиту без отримання податкової накладеної виключно у випадку прямо передбаченому пункту 36 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відповідач надав обґрунтовану консультацію, при цьому фактично застосував до відносин у сфері оподаткування аналогію закону.

Однак, аналогію закону можна застосовувати лише для подолання процесуальних прогалин, а не матеріальних.

Відтак, суд першої інстанції не мав жодних правових підстав для застосування п. 201.11 статті 201 ПК України.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» звернулось до Державної фіскальної служби України з листом від 20.02.2017 вих. № 31 «Щодо надання податкової консультації» в якому було викладено прохання надати податкову консультацію з наступного питання: «Чи є аркуш коригування до митної декларації єдиним законодавчо передбаченим документом на підставі якого проводиться внесення змін до податкового кредиту платника податків у випадку повернення такому платнику сум податку на додану вартість, надміру сплачених на підставі митної декларації? (а.с. 16-17).

Вказане звернення позивача грунтувалось на тому, що у 2013 році підприємство звернулось до Київської міської митниці ДФС (далі - митний орган) з заявами привернення надміру сплачених при проведенні митного оформлення імпортованих товарів. Дані заяви подавались у відповідності до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами», затвердженого наказом Державної митної служби №618 від 20.07.2017 (Порядок № 618).

За результатами судового оскарження дій відповідача щодо відмови у поверненні надміру сплаченого податку на додану вартість, суми податку на додану вартість були повернуті на рахунок Товариства в системі електронного адміністрування податку на додану вартість зі сплати ПДВ, однак митним органом не було вчинено дій, визначених пунктом 3 Порядку оформлення аркуша коригування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 06.11.2012 №1145.

Державною фіскальною службою за результати розгляду звернення позивача надано податкову консультацію від 31.03.2017 №6-15-03-02-15, згідно з якою зазначено наступне:

«У випадку, коли після митного оформлення товарів, поміщених у митний режим імпорту, змінюється величина митної вартості цих товарів (зменшення митної вартості за рішенням суду або контролюючим органом прийнято рішення про коригування (зменшення) заявленої митної вартості товарів), коригування податкового кредиту, що проводиться у зв'язку зі зміною митної вартості товарів, на дату набуття рішення суду законної сили або на дату прийняття відповідного рішення, відображаються на підставі аркуша коригування до митної декларації у рядку 11.1 чи 11.2 (в залежності від ставки) декларації зі знаком «мінус».

Відповідно до вимог Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2017 №618, здійснюється на підставі оформлених додаткової митної декларації або аркуша коригування.

Оскільки відповідно до рішення суду суми ПДВ, що обліковувались на рахунках митного органу як надмірно сплачені до бюджету, повернуті платнику на рахунок в системі електронного адміністрування, проте для внесення змін до митних декларацій не була оформлена додаткова митна декларація або аркуш коригування, то внесення змін до податкового кредиту слід здійснити на дату повернення коштів шляхом складення бухгалтерської довідки» (а.с. 18-20).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виклавши у податковій консультації від 31.03.2017 №6-15-03-02-15 висновок щодо прямо передбачених чинним законодавством документів на підставі яких проводиться внесення змін до податкового кредиту платника податків у випадку повернення такому платнику сум податку на додану вартість, надміру сплачених на підставі митної декларації, водночас надав роз'яснення з урахуванням фактичних обставин зазначених позивачем у зверненні, щодо того, на підставі якого документу позивач може відобразити у податковому обліку повернуті йому митним органом на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість за сплати ПДВ суми податку на додану вартість у випадку ненадання останнім аркушів коригування до митної декларації або додаткової митної декларації, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктами 52.2 статті 52 ПК України податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України визначено, що за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Отже, звернення платників податків на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі повинно містити, зокрема, зазначення, в чому полягає практична необхідність отримання податкової консультації. При цьому надана на звернення платника податків податкова консультація має містити висновок з питань практичного використання норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків.

Як свідчать матеріали справи, у листі від 20.02.2017 вих. № 31 «Щодо надання податкової консультації» позивач зазначив про те, що митним органом на виконання рішення суду були повернуті на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість зі сплати ПДВ товариства суми податку на дану вартість відповідно до пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України.

Однак, на думку позивача, митним органом не було вчинено дій, передбачених пунктом 3 Порядку оформлення аркуша коригування та визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Державної митної служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06.11.2012 № 1145 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.11.2012 за №1995/22307, з посиланням на сплив строку внесення змін до митних декларацій, що визначений статтею 269 Митного кодексу України.

З урахуванням вказаних обставин, з метою уникнення порушень правильного обліку вказаної операції позивач просив надати письмову консультацію з наступного питання: «Чи є аркуш коригування до митної декларації єдиним законодавчо передбаченим документом на підставі якого проводиться внесення змін до податкового кредиту платника податків у випадку повернення такому платнику сум податку на додану вартість, надміру сплачених на підставі митної декларації?» (а.с. 16-17).

У відповідності до підпункту «г» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.12 статті 201 Податкового кодексу України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини першої та сьомої статті 269 Митного кодексу України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови. Порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 37 Положення про митні декларації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 передбачено, що після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, відповідач дійшов до висновку про те, що у випадку, коли після митного оформлення товарів, поміщених у митний режим імпорту, змінюється величина митної вартості цих товарів (зменшення митної вартості за рішенням суду або контролюючим органом прийнято рішення про коригування (зменшення) заявленої митної вартості товарів), коригування податкового кредиту, що проводиться у зв'язку зі зміною митної вартості товарів, на дату набуття рішення суду законної сили або на дату прийняття відповідного рішення, відображається на підставі аркуша коригування до митної декларації у рядку 11.1 чи 11.2 (в залежності від ставки) декларації зі знаком «мінус».

Зазначений висновок відповідача був викладений у податковій консультації від 31.03.2017 №6-15-03-02-15, наданій ТОВ «Штраус Україна» (а.с. 18-20).

Крім того, вказане відповідає позиції позивача про те, що у випадку повернення за рішенням суду платнику податків сум податку на додану вартість, надмірно сплачених на підставі митної декларації, зміни до неї, як і внесення змін до податкового кредиту платника податків, може бути оформлено виключно аркушем коригування до митної декларації.

Колегія суддів звертає увагу, що частиною другою статті 261 Митного Кодексу України встановлено, що у разі відсутності інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості товарів, яка стане відомою після випуску товарів у вільний обіг та сплати роялті, ліцензійних платежів, інших складових вартості, які визначаються залежно від обсягів продажу або прибутку від продажу, декларант або уповноважена ним особа має право подати додаткову декларацію протягом 180 днів з дати випуску товарів.

Згідно п. 3 Порядку оформлення аркуша коригування та визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Державної митної служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06.11.2012 № 1145 аркуш коригування складається у випадках, визначених пунктом 37 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року N 450, посадовою особою митного органу, яким здійснювався випуск товарів за митною декларацією (далі - МД), у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня надходження до митного органу інформації про доплату (повернення) сум митних платежів або реєстрації заяви декларанта (уповноваженої особи) у митному органі.

При цьому, відповідач у податковій консультації від 31.03.2017 №6-15-03-02-15, наданій ТОВ «Штраус Україна» також зазначив, що оскільки відповідно до рішення суду суми ПДВ, що обліковувались на рахунках митного органу як надмірно сплачені до бюджету, повернуті позивачу на рахунок в системі електронного адміністрування, проте для внесення змін до митних декларацій не була оформлена додаткова митна декларація або аркуш коригування, тому внесення змін до податкового кредиту слід здійснити на дату повернення коштів шляхам складання бухгалтерської довідки (а.с. 20).

У відповідності до підпункту «в» пункту 201.11 статті 201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: бухгалтерська довідка, складена відповідно до пункту 36 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу.

Так, пунктом 36 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, придбаних до 1 липня 2015 року, що не були включені до складу податкового кредиту до 1 липня 2015 року при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких до 1 липня 2015 року були визначені податкові зобов'язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у редакції, що діяла до 31 січня 2015 року, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися після 1 липня 2015 року повністю або частково в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податковий кредит визначається на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відтак, бухгалтерська довідка має підтверджувати дату, фактичного виникнення змін бази формування податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач, виклавши у податковій консультації від 31.02.2017 №6-15-03-02-15 висновок щодо документів, на підставі яких проводиться внесення змін до податкового кредиту платника податків у випадку повернення такому платнику сум податку на додану вартість, надміру сплачених на підставі митної декларації, на підставі відповідного рішення суду та надавши роз'яснення з урахуванням всіх фактичних обставин зазначених позивачем у зверненні, на підставі якого документу позивач може відобразити у податковому обліку повернуті йому митним органом на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість за сплати ПДВ суми податку на додану вартість, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Штраус Україна» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 06 листопада 2018 року.