Справа № 813/820/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 рокуЛьвів№857/349/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 813/820/18, винесене головуючим суддею Костецьким Н.В., проголошене о 16.11 год у м. Львові, повний текст складений 13.08.2018 р. за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 01.12.2017 № та № НОМЕР_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управління ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на дохід фізичних осіб та військового збору, за результатами якої складено акт перевірки від 14.11.2017 №1982/ 13-01-13-10/тасів Л.Є. порушила вимоги Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із внесеними змінами та доповненнями) та Закону України від 28.12.2014 №74-V-II «Про внесення змін до податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а саме: несвоєчасно подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016, занизила податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого дарунку у вигляді грошових коштів. Зазначає, що вартість спадкового майна становила 1483225,32 грн. Вказана спадщина, у тому числі складалася із грошових коштів та вкладів у золоті у АТ «Банк «Фінанси та кредит» на загальну суму 617626,03 грн. У зв'язку із введенням у АТ «Банк «Фінанси та кредит» тимчасової адміністрації, 12.04.2016 позивачем отримано відшкодування у розмірі 200000 грн через банк агент ПАТ АК «Південний». Таким чином, сума неотриманого доходу від спадщини грошових коштів та в золоті у АТ «Банк «Фінанси та кредит» становить 417626,03 грн. Вважає розрахунок податкового органу невірним, а податкові-повідомлення рішення протиправними та такими, підлягають скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 01.12.2017 № та №. Стягнуто з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3Є судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючи із рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим ст. 242 КАС України вимогам щодо законності, обґрунтованості, оскільки не ґрунтується а доказах, що містяться в матеріалах справи, містить суперечливі дані, які не підтверджуються положенням ПК України та суперечать нормам матеріального та процесуального права. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що обєктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором фізичної особи (спадкоємця) є дохід у вигляді вартості успадкованого майна (коштів, що зберігаються на рахунку спадкодавця, відкритого у банківській установі, які зазначені у свідоцтві про право на спадщину), незалежно від того, що внаслідок банкрутства фінансової установи (банку) Фондом гарантування вкладів виплачується лише гранична сума відшкодування вкладу у розмірі не менше 200000 гривень. Вищезазначена правова позиція контролюючого органу викладена в листі ДФС від 27.03.2017 №4223/Б/99-99-13-02-03-14. Крім цього, у відповідності до вимог ч.2 ст. 1268 ЦК України, не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням, тому позиція позивача про те, що сама по собі видача свідоцтва про право на спадщину не свідчить про отримання такої спадщини, а тим більше про отримання доходу із такої спадщини є помилковою, оскільки свідоцтво про право на спадщину, в силу приписів ст. 1296 ЦК України видається спадкоємцю який прийняв спадщину, а обєктом оподаткування згідно приписів Податкового Кодексу України є дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України вимогам щодо повноти, законності та обґрунтованості, оскільки не ґрунтується на доказах, що містяться в матеріалах справи, містить суперечливі дані, які не підтверджуються положеннями ПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного розгляду справи проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Головним управління ДФС у Львівській області у період з 13.11.2017 по 14.11.2017 проведено документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, про що складено акт від 14.11.2017 №1982/13-01-13-10/НОМЕР_2.

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем: пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164, п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 30725,07 грн; п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасного подання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік; пп.1.1, пп. 1.2, пп. 1.3, п.16 -1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, в результаті чого донараховано військового збору за 2016 рік на загальну суму 9217,52 грн.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 01.12.2017 винесено податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 38406,34 грн; № збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 11521,90 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що визначальною ознакою доходу платника податку є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі та приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку, а позивач не отримувала дохід в повному обсязі, з якого мав би бути сплачений податок за звітний 2016 рік.

Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними та такими, що суперечать нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема із акту, перевіркою своєчасності подання звітності, достовірності, повноти нарахування і сплати належних сум податків до бюджету встановлено, що фізичною особою ОСОБА_3 подано до Залізничної ОДПІ (Франківське відділення) ГУ ДФС у Львівській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік у вигляді вартості успадкованого чи отриманого в дарунок майна у розмірі 868724,00 грн.

Відповідно до відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів приватний нотаріус ОСОБА_4 відобразив у податковому розрахунку суму доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (за формою № 1 ДФ) за перший квартал 2016 року нарахований дохід в розмірі 1483225,32 грн платнику податків- фізичній особі ОСОБА_3 за ознакою « 114 - дохід, отриманий у спадщину (дарований) від фізичної особи , що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення».

Приватним нотаріусом ОСОБА_4 листом від 29.06.2017 № 527/01-16 підтверджено оформлення спадщини від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна ОСОБА_3 на загальну суму 1483225,32 грн.

ОСОБА_3 подала до контролюючого органу декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, в якій задекларовано суму доходу, отриманого у спадщину у розмірі 868724,00 грн та визначено суму, що підлягає сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб - 43436,20 грн та військового збору - 13030,86 грн.

Позивач не заперечує, що приватним нотаріусом ОСОБА_4 видані свідоцтва на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 267, № 357, № 489, № 575 на нерухоме майно на суму 152035,00 грн та на грошові кошти у сумі 1331190,32. Загальна сума 1483225,32 грн.

Пунктом 6.1 статті 6 Податкового Кодексу України (далі ПК України) встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 164.2.10 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, вартість будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 зазначеного Кодексу.

Згідно з п. 167.2 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування щодо доходу.

Відповідно до п. 174.4 ст. 174 ПК України нотаріус що кварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Згідно з п. 174.3 ст. 174 ПК України особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм податкового законодавства України, апеляційний суд приходить до висновку, що обєктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором фізичної особи (спадкоємця) є дохід у вигляді вартості успадкованого майна (коштів, що зберігаються на рахунку спадкодавця, відкритого у банківській установі, які зазначені у свідоцтві про право на спадщину), незалежно від того, що внаслідок банкрутства фінансової установ (банку) Фондом гарантування вкладів виплачується лише гранична сума відшкодування вкладу у розмірі не менше 200000 гривень.

Крім цього, апеляційний суд погоджується із доводами відповідача про те, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 1268 ЦК України, не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням.

Таким чином, доводи позивача про те, що сама по собі видача свідоцтва про право на спадщину не свідчить про отримання такої спадщини, а тим більше про отримання доходу із такої спадщини є невірними, оскільки свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю який прийняв спадщину.

Відповідно до норм Податкового кодексу України, обєктом оподаткування є дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що висновки суду щодо неотримання позивачем доходу від спадщини є необґрунтованим та такими, що не відповідають нормам матеріального права, зокрема п. 164.2.10 ст. 164 ПК Україні, відповідно до якої до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржені позивачем податкові повідомлення - рішення, апеляційний суд вважає, що такі відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є протиправними, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для визнання їх протиправними та скасування не вбачається.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволені позовних вимог з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі №813/820/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 05.11.2018 р.