Справа № 804/3974/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2018 року Справа № 804/3974/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
31 травня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про застосування фінансових санкцій №000084/04-36-40-06/НОМЕР_1 від 05 травня 2018 року та скасувати з мотивів протиправності його прийняття.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне:
- ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець (РНОКПП НОМЕР_1) та має право на здійснення таких видів діяльності: код КВЕД 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами»;
- 19 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровської області на підставі статті 19-1, статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України прийнято наказ №2317 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1)», яким прийнято рішення провести фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Василівка, вул. Новосільська, 18 з питанії дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів. Період діяльності, який буде перевірятись: згідно статті 102 Податкового кодексу. Перевірку розпочати з 20 квітня 2018 року, тривалістю не більше 10 діб;
- 24 квітня 2018 року посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1);
- на підставі вищевказаного акту, 05 травня 2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровської області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000084/04-36-40-06/НОМЕР_1, яким відповідно до абзацу п'ятого частини другої статті 17 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 фінансові санкції у вигляді штрафу: - 17 000,00 грн. за реалізацію алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями;
- фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не погоджується з оскаржуваним рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про застосування фінансових санкцій №000084/04-36-40-06/НОМЕР_1 від 05 травня 2018 року та просить суд скасувати з мотивів протиправності його прийняття;
- зі змісту наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровської області №2317 від 19 квітня 2018 року «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1)» вбачається, що фіскальна служба призначила фактичну перевірку з питань визначених у підпункті 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, чим в свою чергу грубо порушила передбачений Податковим кодексом України порядок призначення фактичних перевірок, оскільки за останні 12 місяців щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) не було проведено жодної перевірки і, відповідно, не було складено жодного акта, а тому фіскальна служба була позбавлена можливості здійснювати 24 квітня 2018 року перевірку з питань визначених у підпункті 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України;
- позивач звертає увагу суду на ту обставину, що фактична перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) здійснена на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, при цьому контролюючим органом не надано жодної податкової інформації, яка стала підставою для проведення перевірки, а також будь-яких інших доказів вчинення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в частині торгівлі алкогольними напоями без відповідної ліцензії. Тобто, за викладених обставин та в контексті пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України зазначаємо, що посадові особи контролюючого органу не мали права приступати до проведення фактичної перевірки та, відповідно, приймати оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій №000084/04-36-40-06/НОМЕР_1;
- 24.04.2018 року посадовими особами фіскальної служби складено протокол №36-40-06/НОМЕР_2 про адміністративне правопорушення, де зазначається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) вчинила адміністративне правопорушення шляхом реалізації алкогольних напоїв без діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі за період з 09.12.2016 року по 12.12.2016 рік та з 14.12.2017 року по 18.12.2017 рік і тим самим порушила положення статті 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»;
- позивач зазначає про те, що адміністративна відповідальність за продаж алкогольних напоїв без діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі передбачена статтею 156 КУпАП, а не статтею 17 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року (адміністративно-господарська санкція);
- в контексті викладеного, позивач зазначає, що посадові особи фіскальної служби під час складення протоколу про адміністративне правопорушення грубо порушили пункт 1 Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, оскільки в даній Інструкції чітко зазначається в яких справах про адміністративні правопорушення посадові особи органів доходів і зборів мають право складати протоколи, при цьому адміністративне правопорушення передбачене статтею 156 КУпАП не підпадає під їх компетенцію. Зазначене підтверджується положеннями статті 255 КУпАП, де чітко говориться, що протокол про адміністративне правопорушення за статтею 156 КУпАП, мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавстві про захист прав споживачів, при цьому органи доходів і зборів відсутні в переліку уповноважених осіб на складення даного протоколу;
- в матеріалах цієї адміністративної справи відсутній акт перевірки додержання суб'єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами та наявний протокол №36-40-06/НОМЕР_2 від 24.04.2018 року про адміністративне правопорушення. Як позивачем зазначалося раніше, протокол №36-40-06/НОМЕР_2 від 24.04.2018 року складений з грубим порушенням пункту 1 Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення та статті 255 КУпАП, крім того, станом на дату прийняття Головним управління ДФС у Дніпропетровської області оскаржуваного рішення про застосування Фінансових санкцій №000084/04-36-40-06/НОМЕР_1 від 05 травня 2018 року, була відсутня постанова суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 156 КУпАП, а сам по собі протокол про вчинення адміністративного правопорушення є недостатнім доказом торгівлі алкогольними напоями без відповідної ліцензії;
- фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення, при цьому Головне управління ДФС у Дніпропетровської області 05 травня 2018 року прийняло рішення про застосування фінансових санкцій №000084/04-36-40-06/НОМЕР_1. що є в свою чергу грубим порушенням положень Податкового кодексу України;
- позивач звертає увагу ще й на те, що рішення про застосування фінансових санкцій №000084/04-36-40-06/НОМЕР_1 прийнято з пропуском строку накладення адміністративного стягнення передбаченого статтею 38 КУпАП.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено справу до розгляду у судовому засіданні 25 червня 2018 року о 14:00 год., а також витребувано від відповідача додаткові докази у справі.
25 червня 2018 року від представника позивача надійшла заява про повернення судового збору в розмірі переплаченої суми, а також клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у справі №175/2290/18.
25 червня 2018 року у звязку з неявкою у судове засідання представника відповідача та ненаданням документів на виконання ухвали суду від 04.06.2018 року в частині витребування доказів від відповідача судом розгляд справи відкладено до 11 липня 2018 року о 15:30 год.
11 липня 2018 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
11 липня 2018 року у судовому засіданні представником відповідача на виконання ухвали суду від 04.06.2018 року надані додаткові докази у справі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у їх задоволенні.
Відповідач у встановлений судом строк, а саме: до 29 червня 2018 року, правом на надання відзиву не скористався.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року позивачу було повернуто судовий збір за подання до суду адміністративного позову в розмірі переплаченої суми.
У судовому засіданні 11 липня 2018 року представник позивача клопотання про зупинення провадження у справі просив залишити без розгляду. З метою забезпечення права сторін на надання до суду відзиву на позов та відповіді на відзив, а також необхідності надання додаткових доказів у справі, судом оголошена перерва у судовому засідання до 27 липня 2018 року об 11:45 год.
27 липня 2018 року у звязку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. на лікарняному адміністративну справу №804/3974/18 знято з розгляду та призначено 03 серпня 2018 року о 08:30 год.
03 серпня 2018 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
03 серпня 2018 року сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року повторно витребувано від відповідача додаткові докази у справі, ухвалено подальший розгляд справи здійснювати за правила загального провадження та призначено підготовче судове засідання 05 вересня 2018 року о 15:30 год.
05 вересня 2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у звязку з неможливість надання відповідачем витребуваних судом доказів через неукомплектованість штату відповідача. Судом у підготовчому судовому засідання відкладено підготовче судове засідання до 11 вересня 2018 року о 14:00 год.
10 вересня 2018 року від представника відповідача надійшли додаткові докази у справі на виконання ухвали суду від 03.08.2018 року, а також відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, проте у звязку з поданням відзиву з пропуском встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку суд не приймає зазначений відзив до уваги.
11 вересня 2018 року засобами телекомунікаційного звязку на офіційну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залучення додаткових доказів у справі.
11 вересня 2018 року відповідач у підготовче судове засідання не зявився, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомив. Судом з метою забезпечення права позивача ознайомитись із додатковими доказами та надати відповідні обґрунтування своєї позиції до матеріалів справи оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 03 жовтня 2018 року о 13:45 год.
03 жовтня 2018 року засобами телекомунікаційного звязку на офіційну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яку у звязку з неприйняттям до уваги відзиву на позов суд розцінює як додаткові пояснення позивача у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 10 жовтня 2018 року об 11:00 год.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки відповідач суду не повідомив.
За положеннями пунктів 1 та 2 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.
Представник позивача у судовому засідання підтримав раніше обрану правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) з 15.10.2013 року зареєстрована Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області як фізична особа-підприємець.
Згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видати діяльності позивача є, Код КВЕД 47.11: Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
19 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровської області на підставі статті 19-1, статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України прийнято наказ №2317-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1)», яким призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Василівка, вул. Новосільська, 18 з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів з 20 квітня 2018 року, тривалістю не більше 10 діб; визначено період діяльності, який буде перевірятись: згідно статті 102 Податкового кодексу.
В ході судового розгляду судом встановлено, що підставою для призначення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 стала наявність в ІС «Податковий блок» інформації про продаж позивачем підакцизних товарів у періоди відсутності відповідної ліцензії, що підтверджується витягами з ІС «Податковий блок», копії яких надані до матеріалів справи.
На підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України та наказу №2317-п від 19.04.2018 року головному державному ревізору-інспектору Східного відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_5 та головному державному ревізору-інспектору Східного відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_6 видані направлення на перевірку від 19.04.2018 року №2465 та №2466 відповідно.
Вищевказаний наказ та направлення на перевірку вручені позивачу 24 квітня 2018 року, що підтверджується особистими підписами на наданих до матеріалах справи копіях наказу та направлень від 19.04.2018 року.
У зазначеному акті перевірки посадовими особами податкового органу встановлено факт реалізації алкогольних напоїв, а саме: горілки, без діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за період з 09.12.2016 року по 12.12.2016 року та з 14.12.2017 року по 18.12.2017 року згідно ІС «Податковий блок».
З особистих пояснень ОСОБА_4 виконуючій обовязки начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_7, які є додатком до акту перевірки вбачається, що позивач пояснила, що в період відсутності ліцензії нею було помилково вибито чеки на алкогольну продукцію.
Як вбачається з копії наданого до матеріалів справи акту фактичної перевірки, зазначений акт 24 квітня 2018 року підписаний ОСОБА_4 без заперечень та отримано другий примірник акту.
05 травня 2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровської області на підставі вищевказаного акту перевірки прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000084/04-36-40-06/НОМЕР_1, яким відповідно до абзацу п'ятого частини другої статті 17 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за реалізацію алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.
Оскаржуване рішення 08 травня 2018 року було направлено на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу позивача та отримане 11 травня 2018 року особисто позивача, що підтверджується копією чека та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які міститься у матеріалах справи.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року у справі №175/2290/18 (провадження №3/175/979/18) за результатами розгляду матеріалів, що надійшли з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Державної фіскальної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, громадянки України, прож. за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої приватним підприємцем, за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито в звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення провадження по справі про адміністративне правопорушення (незасівдчена ксерокопія надана представником позивача до матеріалів справи).
У зазначеній постанові судом було зазначено: «адміністративна справа підлягає закриттю у відповідності до п. 7 ст. 247 КУпАП України у звязку зі збігом строку притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності і неможливістю у звязку з цим накладення на неї адміністративного стягнення, оскільки правопорушення вчинено за період з 09 грудня 2016 року по 12 грудня 2016 року, та з 14 грудня 2017 року по 18 грудня 2017 року та не є триваючим. У звязку із закриттям провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП питання щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом не вирішується. Така правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Стаття 80 Податкового кодексу України передбачає порядок проведення фактичної перевірки, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
За приписами підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Як вже зазначалось судом вище, підставою для призначення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 стала наявна у ІС «Податковий блок» інформації про продаж позивачем підакцизних товарів у періоди відсутності відповідної ліцензії.
Пунктом 80.7 вказаної статті встановлено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
За приписами пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
На виконання наведених норм посадовими особами контролюючого органу до початку проведення фактичної перевірки було вручено копію наказу від 19.04.2018 року №2317-п та направлень на перевірку від 19.04.2018 року №2465 та 246.
Абзацом пятим пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Правом на недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки позивач не скористалась. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що доказів оскарження та/або скасування наказу про призначення фактичної перевірки у адміністративному чи судовому порядку до матеріалів справи.
Таким чином, суд вважає посилання позивача про незаконність призначення перевірки такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.
Пунктом 81.3 вищезазначеної статті передбачено, що під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом. Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов'язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).
Як вже зазначено вище, акт перевірки підписано позивачем без заперечень 24.04.2018 року, лише надані пояснення щодо помилкового вибиття чеків на алкогольну продукцію у період відсутності ліцензії. При цьому, жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини до суду надано не було.
Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
Водночас, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України врегульовані положеннями Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP (далі Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» або Закон України від 19 грудня 1995 року №481/95-BP).
За положеннями стаття 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
У статті 1 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР надано визначення таких термінів:
- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;
- алкогольні напої продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка обємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка обємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД (584а-18 ).
Частина чотирнадцята статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачає, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Пунктом 23 Тимчасового порядку видачі ліцензій на право імпорту, експорту, оптової торгівлі алкогольними напоями, затвердженого Постанови Кабінету міністрів України від 13 травня 1996 року №493 передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами може провадитися суб'єктами підприємницької діяльності незалежно від форм власності, в тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що субєкт господарювання, який реалізує тютюнові вироби та алкогольні напої без відповідної ліцензії, повинен нести відповідальність, передбачену приписами статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
У ході судового розгляду судом встановлено, що під час проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу було встановлено факт реалізації алкогольних напоїв, а саме: горілки, без діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за період з 09.12.2016 року по 12.12.2016 року та з 14.12.2017 року по 18.12.2017 року згідно ІС «Податковий блок».
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790 затверджений Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Порядок №790).
За приписами пункту 5 Порядку №790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій, є, зокрема, акт перевірки додержання субєктом господарювання встановлених законодавством вимог, обовязкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.
Згідно з пунктом 6 Порядку №790 рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством. Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції.
Пунктом 9 Порядку №790 передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій складається у трьох примірниках, один з яких залишається в органі, посадова особа якого прийняла це рішення; другий надсилається у триденний строк після його прийняття субєкту господарювання або видається його уповноваженому представникові; третій надсилається до територіального органу ДФС за місцем реєстрації субєкта господарювання для здійснення контролю за надходженням до державного бюджету суми сплаченого штрафу у разі порушення законодавства у сфері виробництва та обігу спирту або за місцем вчинення порушення для здійснення контролю за надходженням до місцевих бюджетів суми сплаченого штрафу в разі порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів.
З огляду на викладене, аргументи позивача щодо необхідності винесення податковим органом податкового повідомлення-рішення спростовуються вищенаведеними нормами.
З приводу посилань позивача на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року у справі №175/2290/18 (провадження №3/175/979/18), якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача за частиною першою статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України в звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.
Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.
Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд звертає увагу, що у вищенаведеному судовому рішенні судом було зазначено, що питання про доведеність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом не вирішувалось.
Отже, зазначена постанова не може слугувати обставиною, яка спростовує факт реалізації позивачем алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.
Крім цього, обґрунтування позивача неправомірності винесення відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій через протиправність складання посадовими особами контролюючого органу протоколу про адміністративне правопорушення, застосування до позивача адміністративної відповідальності, передбаченої нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, не можуть братися судом до увагу, оскільки адміністративна відповідальністю особи, передбачена Кодексом про адміністративні правопорушення України, та відповідальність субєкта господарювання на підставі положень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є різними видами відповідальності.
Таким чином, застосування до фізичної особи штрафу за адміністративне правопорушення не виключає необхідності зясування податкових органом передумов для застосування до фізичної особи-підприємця, як субєкта господарювання, штрафних санкцій відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Щодо посилань позивача про те, що докази, надані відповідачем до матеріалів справи 10 вересня 2018 року та 11 вересня 2018 року, не можуть бути прийняті судом до розгляду під час вирішення справи по суті, суд звертає увагу на таке.
Положеннями частини третьої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду витребування доказів у справі з власної ініціативи .
До того ж, частиною третьою статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що головуючий у судовому засіданні відповідно до завдання адміністративного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їхніх процесуальних прав і виконання ними обовязків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин у справі, усуваючи із судового розгляду все, що не має значення для вирішення справи.
05 вересня 2018 року у підготовчому судовому засіданні у звязку з відсутністю станом на 05.09.2018 року в матеріалах справи відомостей про отримання копії ухвали про витребування доказів відповідачем судом було відкладено підготовче судове засідання у справі та ухвалено повторно направити копію ухвали суду від 03.08.2018 року. Копію зазначеної ухвали було отримано відповідачем засобами телекомунікаційного звязку 05.09.2018 року о 17:00 год.
Таким чином, надані відповідачем докази щодо підстав призначення перевірки не можуть не прийматися судом до уваги при вирішення спору по суті.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які б спростували обставини, які зафіксовані посадовими особами податкового органу в акті фактичної перевірки, та здійснення позивачем продажу алкогольних напоїв за відсутності ліцензії.
За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З аналізу чинного законодавству та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті рішення про застосування фінансових санкцій від 05 травня 2018 року №000084/04-36-40-06/НОМЕР_1 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України. Отже, відповідачем, як субєктом владних повноважень, під час судового розгляду повністю доведено правомірність оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення згідно з вимогами частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складений 22 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1