Справа № 462/4279/18
Суддя: Галайко Н. М.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/4279/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року Залізничний районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Галайко Н. М.,

з участю секретаря Фрейдун А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови інспектора 1 роти 1 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у Тернопільській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 465464 від 01 липня 2018 року про притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначає, що 01 липня 2018 року інспектором 1 роти 1 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у Тернопільській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАА № 465464 за скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за здійснення ним на 33 км 890 м автодороги Тернопіль Львів Рава-Руська випередження транспортного засобу з виїздом на смугу зустрічного руху в кінці підйому на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю.

Як зазначено в позовній заяві, позивач правил дорожнього руху не порушував, оскільки жодних дорожніх знаків, які обмежували б виїзд на смугу зустрічного руху встановлено не було, дорожня розмітка на даній ділянці дороги була відсутня. Окрім цього зазначив, що працівником поліції його не було ознайомлено з доказами по справі. З огляду на зазначене, вважає оскаржувану постанову протиправною та просить її скасувати.

В свою чергу відповідачем ОСОБА_3 патрульної поліції в Тернопільській області було подано відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки останній не надав суду необхідних, належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позовній заяві. В обґрунтування свого відзиву вказує, що позивачем 01 липня 2018 року на автодорозі Тернопіль Львів Рава-Руська було здійснено випередження транспортного засобу з виїздом на смугу зустрічного руху в кінці підйому на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю. Зазначеними діями він порушив вимоги п. 14.6 (г) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Зазначає, що після зупинки транспортного засобу, інспектором поліції на вимогу позивача його було ознайомлено з доказами по справі, а саме з відеозаписом з відеореєстратора, що встановлений в патрульному автомобілі. На підтвердження зазначеного, відповідач до свого відзиву додав диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. У звязку із зазначеним, просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, а справу слухати у відсутності свого представника.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, однак 02 листопада 2018 року його представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, однак подав відзив на позов, в якому просив справу розглядати без свого представника.

Враховуючи вимоги ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як встановлено судом, відносно позивача 01 липня 2018 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 465464, відповідно до якої ОСОБА_1 01 липня 2018 року о 20:52 год., рухаючись на автомобілі Mercedes-Benz (д.н.з. НОМЕР_1), на 33 км 890 м автодороги Тернопіль Львів Рава-Руська здійснив випередження транспортного засобу з виїздом на смугу зустрічного руху в кінці підйому на ділянці з обмеженою оглядовістю, чим порушив п. 14.6 (г) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Зазначену постанову по справі виніс інспектор 1 роти 1 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у Тернопільській області лейтенант поліції ОСОБА_4.

Відповідно до вимог п.11.3 Правил дорожнього руху України, на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та обїзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини дороги в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Згідно з пп. г п. 14.6 Правил дорожнього руху обгін заборонено в кінці підйомів … та на інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.

Як вбачається із оскаржуваної постанови інспектором патрульної поліції, при винесенні такої не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та не зазначено мотивів відхилення доводів позивача, на які він посилається як на підставу того, що не порушував правил дорожнього руху.

Дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, диск з яким був доданий відповідачем разом з відзивом на позов, суд доходить до висновку, що позивача дійсно було ознайомлено з доказами по справі під час її розгляду на місці вчинення. Однак відповідачем не було надано суду доказів, які свідчать про те, що позивач по справі вчинив порушення п. 14.6 (г) Правил дорожнього руху, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249) ; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Пунктом 24Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд приймає до уваги пояснення позивача наведені в позові. Разом з тим, суд вважає, що відповідач не довів того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови було прийняте зазначене рішення на підставі об'єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові, суду не представлено. Так відповідач не надав суду жодного доказу вчинення позивачем правопорушення.

Відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність своїх дій на стадії судового розгляду справи, однак ненадання доказів в судовому засіданні давало суду право вирішити справу, обмежившись наявними у справі доказами, що повністю відповідає положенням ст.205 КАС України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 і ч.3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст.245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки чи відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що норми КАС України покладають на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов'язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Зі змісту ст. 280 КУпАП випливає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, а відповідачем не представлено жодного належного, об'єктивного та обґрунтованого доказу, який би спростовував доводи позивача та вказував на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, то суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст. 122, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 8, 9, 20, 28, 44, 47, 77, 90, 192, 210-211, 241-246, 250, 294 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 465464 від 01 липня 2018 року визнати протиправною та скасувати, а провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду в тридцяти денний строк з дня проголошення.

Суддя/підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно.

Суддя: