Справа № 149/1335/18
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 листопада 2018 р. Справа № 149/1335/18

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

До Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, управління, позивач) із адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі відділ примусового виконання рішень, відповідач) про скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 про накладення штрафу за не виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 56003160 від 18.05.2018 року в сумі 10 200 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.11.2017 року у справі № 149/2734/17 ним проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2, виходячи із складових грошового забезпечення, вказаних у довідці № 15660 за період з січня 2016 року по березень 2018 року. З них забезпечено виплату перерахованих сум пенсії за період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року в сумі 6 240, 63 грн.

Виплату перерахованих сум пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року буде забезпечено в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб". Адже не виконується судове зобовязання в частині виплати пенсії через брак коштів на її виплату, що не може бути причиною для накладення штрафу.

Так, за змістом частини першої статті 75 Закону України «Про «Про виконавче провадження» постанова про накладення штрафу виноситься у разі невиконання без поважних причин рішення суду у встановлений виконавцем строк. Відсутність коштів є поважними причинами, що виключає застосування штрафу до боржника. А отже, винесена постанова прийнята за відсутності на те правових підстав, відтак, є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року матеріали позовної заяви передано до Вінницького окружного адміністративного суду.

26.10.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов (вх. №49697), в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема відповідача зазначив, що позивачем дійсно частково виконано рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області в частині здійснення перерахунку пенсії та її виплати з 01.01.2016 року, однак сума пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року залишилась не виплаченою. Також, відповідач зазначає, що Постановою КМУ № 103 передбачено поточний перерахунок та виплату пенсій військовим пенсіонерам, а не виплату перерахованої пенсії відповідно до рішення суду. Окремо вказано, що згідно практики Європейського суду з прав людини, відсутність бюджетних коштів не може бути поважною причиною невиконання судового рішення. За таких обставин та враховуючи, що судове рішення не виконується, наявні підстави для застосування штрафу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.11.2017 року у справі № 149/2734/17, серед іншого зобов`язано Головне управління ПФУ у Вінницькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до довідки №15660 з 01 січня 2016 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 19.03.2018 року відкрито виконавче провадження ВП №56003160 щодо виконання виконавчого листа № 149/2734/17 від 12.03.2018 року, виданого Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 відповідно до довідки №15660 з 01 січня 2016 року.

Пунктом 2 даної постанови позивача повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 28.03.2018 року ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило відповідача про те, що рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.11.2017 року у справі № 149/2734/17 в частині проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 з січня 2016 року виконано. Окрім того, забезпечено виплату перерахованих сум пенсії за період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року в сумі 6 240, 63 грн. Виплату перерахованих сум пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року буде забезпечено в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України. Адже будь-які бюджетні зобовязання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

18.05.2018 року головним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 винесено постанову про накладення на ГУ ПФУ у Вінницькій області штрафу №56003160 в сумі 10 200 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

Не погоджуючись із даним рішенням відділу примусового виконання рішень, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-19) передбачено , що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статі 3 Закону № 1404-19, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України .

Статтею 5 Закону № 1404-19 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин пятої, шостої статті 26 Закону № 1404-19 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-19 за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону № 1404-19, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Із вище процитованих норм слідує, що підставою для застосування штрафу є невиконання судового рішення саме за відсутності поважних причин.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на час винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 18.05.2018 року, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області щодо зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії було виконано позивачем частково, зокрема здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 січня 2016 р. та доплату пенсії за період з січня 2018 року по березень 2018 року. При цьому, рішення суду в частині виплати донарахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. не виконано у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Оцінюючи поважність причин невиконання рішення, суд зазначає про наступне.

Згідно пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 (далі Положення №28-2), Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд). Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також обєднаними управліннями (далі управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення №28-2 основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами).

Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.1 ст. 8 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ) .

Частинами першою, другою статті 23 Бюджетного кодексу України, передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, як видно фінансування та виплата пенсій здійснюється за рахунок коштів Фонду виділених з Держаного бюджету України та за наявності відповідного бюджетного призначення.

Так, позивач повідомив листом відділ про неможливість виконання рішення суду в частині виплати донарахованої пенсії за період з січня 2016 р. по грудень 2017 р. через відсутність коштів у Державному бюджеті та про здійснення виплати після виділення таких (коштів).

Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 30 червня та 3 листопада 2015 року, 2 лютого 2016 року (справи №№ 21-1044а15, 21-5099а15, 825/3715/14 відповідно) та постанові ВС від 13 червня 2018 р. у справі №757/29541/14-а.

Враховуючи вище викладене, суд доходить до висновку, що рішення суду в частині виплати ОСОБА_2 перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року не виконано з поважних причин. Відтак, підстава для застосування штрафу визначена частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» - відсутня.

Окремо щодо посилань сторони відповідача на рішення ЄСПЛ у справі «Кечко проти України», то таке до спірних правовідносин не застосовується, оскільки стосується правовідносин, які склались між особою та субєктом владних повноважень щодо проведення певних виплат, тоді як у даному спорі предметом оскарження є рішення субєкта владних повноважень про застосування штрафу.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову субєкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати субєкта владних повноважень, повязані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відшкодуванню підлягають судові витрати лише у випадку, коли задоволено позов особи, яка не є субєктом владних повноважень або судові витрати СВП, повязані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи те, що позивачем є субєкт владних повноважень і відсутність його витрат, повязаних із залученням свідків та проведенням експерти, підстави для відшкодування судового збору, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за не виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 56003160 від 18.05.2018 року в сумі 10200 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Відповідач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна