Справа № 826/2609/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2018 року Справа № 826/2609/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Лукашевича В.Л.,

представників відповідачів Дубас В.В., Щегель Б.В., Остапенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної прикордонної служби України,

Міністерства оборони України,

ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач-1), Міністерства оборони України (далі відповідач-2), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-3) про:

- визнання протиправними дій відповідачів щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 та ст.ст. 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язання відповідачів призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 та ст.ст. 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з врахуванням висновків суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року адміністративний позов було задоволено частково:

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 направити до Департаменту фінансів оборони України документи позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та постановою КМУ від 25.12.2013 р. № 975;

- зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку від 25.12.2013 р. № 975.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач Міністерство оборони України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги, заявлені до Міністерства оборони України, є передчасними, що Міністерством не було допущено протиправної бездіяльності та не приймалося жодного рішення щодо призначення позивачу спірної допомоги, що від військового комісаріату, відповідно до нормативно визначеної процедури, не надходили документи позивача для вирішення даного питання.

Також апелянт зазначає про те, що обов`язок з формування пакету документів особи і їх подання до Міноборони для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги покладено на військові комісаріати, і що для призначення такої допомоги повинен бути повний пакет документів, згідно з переліком, визначеним законодавством, зокрема включаючи документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Крім того, апелянт наполягає на тому, що позивачем не дотримано комплектність документів, не подано військовий квиток, що інвалідність йому встановлена більше, ніж через три місяці після звільнення зі служби, що він проходив військову службу в прикордонних військах СРСР та не має рівних соціальних прав з військовослужбовцями Збройних Сил України.

З цих та інших підстав відповідач вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, наполягаючи, зокрема на безпідставності доводів апелянта, на наявності в нього права на отримання спірної одноразової грошової допомоги і обов`язку саме Міноборони вже на цій стадії правовідносин її призначити, та зазначаючи, що доводи апелянта суперечать практиці Верховного Суду.

Відповідачем Адміністрацією ДПС України також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити скаргу без задоволення, зазначаючи, що, на її думку, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і прийнято на підставі всебічного і об`єктивного вивчення доказів у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 14.09.2016 р. № 3950 мінно-вибухова травма та осколкові поранення голови і поперекової ділянки, колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1964 року народження, - травма, поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії.

Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА № 199945 від 19.09.2016 р. ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травма, поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії.

15.09.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до керівника Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою про прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги згідно з постановою КМУ № 975.

Листом від 08.11.2017 р. № 11/С-14622 заступник голови Державної прикордонної служби України повідомив позивача, що за результатами засідання Комісії з питань призначення одноразової грошової допомоги Адміністрацією Державної прикордонної служби України складено протокол від 27.10.2017 р. № 70, в якому вирішено не розглядати питання по суті у зв`язку з відсутністю правових підстав.

30.10.2017 р. позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою щодо розгляду документів і прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги згідно з постановою КМУ № 975.

Листом від 29.11.2017 р. № 248/6/6/4092 Міністерство оборони України повідомило позивача, що його звернення від 30.10.2017 р. надіслано за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом від 15.12.2017 р. № 6/8/5/2370 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що для оформлення документів та направлення їх на адресу Міністерства оборони України на розгляд Комісії з питань призначення і виплати одноразової грошової допомоги необхідно надати копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) та копію військового квитка.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідачів щодо не призначення йому спірної допомоги, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства, чинного на час встановлення інвалідності ІІ групи саме внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на підставі ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та постанови КМУ № 975, а також з того, що на теперішній час заява позивача про призначення йому вказаної допомоги по суті не розглянута та жодного рішення Міністерством оборони України за результатами її розгляду не прийнято, а тому наявні підстави для зобов`язання Комісаріату направити за належністю документи позивача та зобов`язання Міноборони розглянути питання про призначення і виплату позивачу такої допомоги.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів частково погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції та вважає, що судом неправильно обрано спосіб захисту порушеного права позивача, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 393).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ у відповідній редакції, чинній на момент встановлення інвалідності, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІ групи.

У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.

До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є ОСОБА_2 вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_1 ).

Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Абзацом 9 пункту 1 Порядку № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Системний аналіз викладених правових норм, зокрема положень п.п. 11, 12 Порядку № 975, надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру призначення особі одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, яка включає в себе:

1) формування документів та складання відповідного висновку щодо призначення особі такої допомоги уповноваженим органом відповідним військовим комісаріатом;

2) надсилання комісаріатом вказаного висновку та документів до Міноборони;

3) прийняття Міноборони рішення щодо призначення такої допомоги та надсилання його до комісаріату для фактичного виконання;

4) виплату комісаріатом особі відповідної допомоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповно з`ясування судом першої інстанції обставин справи, колегія суддів встановила, що з 30.10.1982 р. по 09.02.1985 р. позивач проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, у тому числі в період з 16.02.1983 р. по 29.01.1985 р. у складі діючої армії в Республіці Афганістан.

Позивач має статус учасника бойових дій та право на пільги, встановлені для відповідної категорії осіб (посвідчення від 24.04.1996 р. серії НОМЕР_2 ).

14.09.2016 р. Центральною військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв було встановлено, що мінно-вибухова травма та осколкові поранення голови і поперекової ділянки, колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1964 року народження, - травма, поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії (протокол засідання Комісії № 3950).

Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА № 199945 від 19.09.2016 р. ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травма, поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії, 27.09.2016 р. позивачу видано відповідне посвідчення інваліда 2 групи серії НОМЕР_3 .

15.09.2017 р. позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про направлення його документів для призначення йому одноразової грошової допомоги до Міноборони.

Листом ЧОВК від 18.10.2017 р. № 6/8/5/1951 у відповідь на вказану заяву позивач було повідомлено про необхідність надання документів, що підтверджують причини та обставини поранення і військового квитка.

Також, 15.09.2017 р. позивач звернувся до керівника Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою про прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги згідно з постановою КМУ № 975.

Листом від 08.11.2017 р. № 11/С-14622 заступник голови Державної прикордонної служби України повідомив позивача, що за результатами засідання Комісії з питань призначення одноразової грошової допомоги Адміністрацією Державної прикордонної служби України складено протокол від 27.10.2017 р. № 70, в якому вирішено не розглядати питання по суті у зв`язку з відсутністю правових підстав.

30.10.2017 р. позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою щодо розгляду документів і прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги згідно з постановою КМУ № 975.

Листом від 29.11.2017 р. № 248/6/6/4092 Міністерство оборони України повідомило позивача, що його звернення від 30.10.2017 р. надіслано за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом від 15.12.2017 р. № 6/8/5/2370 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що для оформлення документів та направлення їх на адресу Міністерства оборони України на розгляд Комісії з питань призначення і виплати одноразової грошової допомоги необхідно надати копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) та копію військового квитка.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що ЧОВК не було передано до Міноборони документів позивача та висновку щодо призначення йому одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно, такі документи та висновок до Міноборони від уповноваженого органу ЧОВК не надходили та рішення за результатами їх розгляду з приводу призначення позивачу такої допомоги не приймалося.

Отже, відповідачем Міноборони на стадії виниклих правовідносин не було здійснено втручання у коло прав та законних інтересів позивача, а тому заявлені ним позовні вимоги до даного суб`єкта владних повноважень наразі є передчасними, що не було встановлено судом першої інстанції та призвело до втручання у дискреційні повноваження відповідача-2, які ним ще не реалізовані, і, як наслідок, порушення вимог ст. 2 КАС України.

Разом з тим, дослідивши вищевстановлені обставини справи, судова колегія звертає увагу на те, що відмова ЧОВК позивачу у складанні висновку щодо призначення йому спірної допомоги та направлення такого висновку разом з документами позивача до Міноборони через відсутність документу, підтверджуючого причини та обставини здобуття поранення, і відсутність військового квитка є неправомірною та суперечить п. 11 Порядку № 975.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що вказаною нормою чітко визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Водночас, подання військового квитка пунктом 11 Порядку № 975 не передбачено.

Також судова колегія відзначає, що матеріалами справи підтверджується подання позивачем висновку ВЛК (протокол від 14.09.2016 р. № 3950) щодо причин та обставин поранення, який є достатнім доказом, що воно не пов`язано із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Таким чином, підстави, з яких ЧОВК фактично було відмовлено позивачу в направлені його документів до Міноборони разом з висновком про призначення йому відповідної допомоги, спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на законодавчих приписах.

Крім того, у контексті викладеного, апеляційний суд зазначає, що в питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.

При цьому, право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК, і обов`язок щодо забезпечення його реалізації шляхом прийняття відповідного рішення покладено на Міністерство оборони України.

Водночас, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.06.2018 р. у справі № 816/958/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, він є обов`язковим для врахуванням апеляційним судом при вирішенні даної справи.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що в даному випадку на стадії виниклих правовідносин достатнім та необхідним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності ЧОВК, яка полягає у тому, що Комісаріатом не було складено та направлено до Міноборони висновку про призначення позивачу спірної допомоги разом з його документами, та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 скласти такий висновок та направити його до Міноборони для прийняття відповідного рішення.

Тож, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 9 КАС України апеляційний суд вважає необхідним і доцільним вийти за межі позовних вимог позивача та задовольнити їх саме у вказаний спосіб.

Таким чином, судова колегія приймає до уваги та враховує доводи апелянта про те, що заявлені до Міністерства оборони України позовні вимоги є передчасними, що Міністерством не було допущено протиправної бездіяльності та не приймалося жодного рішення щодо призначення позивачу спірної допомоги, що від військового комісаріату, відповідно до нормативно визначеної процедури, не надходили документи позивача для вирішення даного питання, а також про те, що формування пакету документів особи і його передання до Міноборони для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги покладено на військові комісаріати.

Втім доводи апелянти про те, що позивачем не дотримано комплектність документів, не подано військовий квиток, що інвалідність йому встановлена більше, ніж через три місяці після звільнення зі служби, що він проходив військову службу в прикордонних військах СРСР та не має рівних соціальних прав з військовослужбовцями Збройних Сил України, є необґрунтованими з підстав, зазначених вище, а також суперечать вищенаведеним законодавчим приписам.

Щодо позовних вимог, заявлених позивачем до Адміністрації ДПС, колегія суддів зазначає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки даний відповідач взагалі не є компетентним суб`єктом владних повноважень для вирішення питання щодо призначення позивачу спірної допомоги, ним не вчинялися дії, не приймалося рішення та/або не було допущено бездіяльності, яка б порушувала права і законні інтереси позивача.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 317 КАС України, Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року скасуванню, адміністративний позов задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не було складено та направлено до Міністерства оборони України висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II (другої) групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 та ст.ст. 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», разом з документами ОСОБА_1 .

Зобов`язати Черкаський обласний військовий комісаріат скласти та направити до Міністерства оборони України для прийняття відповідного рішення висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II (другої) групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 та ст.ст. 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», разом з документами ОСОБА_1 .

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 07 листопада 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: