Справа № 0440/6071/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2018 року Справа № 0440/6071/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняПасічника Т.В.
представника позивача представника відповідача Закалюжного С.В. Лейченко І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Дорс» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними і скасування припису та постанов про накладення штрафів, -
10.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Дорс» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення позапланової перевірки, як такі, що вчинені не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України;
- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ДН-471/256/АВ/П від 27 квітня 2018 року;
- визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/288 від 21 травня 2018 року, № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/289 від 21 травня 2018 року, № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/290 від 21 травня 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що управлінням з питань праці Головного управління у Дніпропетровській області було проведено інспекційне відвідування ТОВ «Ріал Дорс» та при перевірці встановлено порушення вимог законодавства про працю, які зафіксовано Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 26.04.2018 року № ДН-471/256/АВ, на підставі якого прийнято оскаржувані припис № ДН-471/256/АВ/П від 27.04.2018 року та постанови від 21.05.2018 року № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/228, № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/289 та № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/290.
Позивач зазначає, що відповідачем грубо порушено принципи державного нагляду, проведення перевірки здійснене за відсутності на те правових підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V. Також позивач наголошує, що ним не було допущено порушень трудового законодавства України, зокрема, Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці», а отже у відповідача були відсутні підстави для вжиття заходів до притягнення позивача до відповідальності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 року відкрито провадження у справі № 0440/6071/18 та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 04.09.2018 року о 15:00 год.
Разом з позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив забезпечити позов шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами: - № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/228 від 21.05.2018 року; - № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/289 від 21.05.2018 року; - № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/290 від 21.05.2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ДОРС» про забезпечення позову у справі № 0440/6071/18 відмовлено.
06.09.2018 року за вих. № 7355-16/04 до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки інспекційне відвідування було проведено відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі за текстом - Порядок № 295), порушення вимог законодавства про працю позивачем, які викладені у Акті від 26.04.2018 року № ДН-471/256/АВ, дійсно мали місце, а отже при винесені за ці порушення постанов про накладення штрафів суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оскаржувані постанови складені у відповідності до норм чинного законодавства.
01.10.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наголосив на тому, що ним не допускалися порушення положень законодавства про працю в частині оформлення трудових правовідносин. Крім того, вказав на відсутність у відповідача повноважень проводити інспекційне відвідування без погодження Державної служби України з питань праці на проведення таких заходів.
11.10.2018 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на адміністративний позов за вих. № 9261-16/04, в яких відповідач підтримав доводи, викладені у відзиві на адміністративний позов та просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю.
В судовому засіданні 11.10.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позовну заяву задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача проти задоволення позовної заяви заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, надавши пояснення тотожні змісту Акту інспекційного відвідування від 26.04.2018 року № ДН-471/256/АВ, відзиву на адміністративний позов та запереченням на відзив на адміністративний позов.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Керуючись Законом України № 877-V, Порядком № 295, відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 18.04.2018 року № 303-І, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 20.04.2018 року № 104/4.2-4 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Нагібіною Інесою Станіславівною в період з 25.04.2018 року по 26.04.2018 року проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю ТОВ «Ріал Дорс» з питань оформлення трудових відносин, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати, проведення остаточного розрахунку.
Підставою для проведення перевірки ТОВ «Ріал Дорс» стали звернення працівників щодо порушення стосовно них законодавства про працю (вх. № 528 від 02.04.2018 року, вх. № Л-446 від 10.04.2018 року, вх. № 527 від 02.04.2018 року, вх. № Л-447 від 10.04.2018 року, вх. № 519 від 02.04.2018 року, вх. № С-448 від 10.04.2018 року, вх. № 585 від 10.04.2018 року).
За результатами проведення інспекційного відвідування (позапланової перевірки) ТОВ «Ріал Дорс» складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 26.04.2018 року № ДН-471/256/АВ.
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення:
- правовідносини між ТОВ «Ріал Дорс» та громадянами ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (сторонами цивільно-правових договорів) носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником. Таким чином, зазначені працівники фактично були допущені до роботи без укладення трудового договору, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України: «Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ».
- відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України: «Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата». У порушення зазначеної норми протягом 2018 року мало місце порушення встановлених термінів. Так, заробітну плату за другу половину грудня 2017 року було виплачено 19.01.2018 року (відомість на виплату грошей № 2), за січень 2018 року (один раз на місяць) - 23.02.2018 року (відомість на виплату грошей № 4), за лютий 2018 року - 24.03.2018 року (відомість на виплату грошей №5) та 10.04.2018 року (відомість на виплату грошей № 6), за березень 2018 року (один раз на місяць) - 10.04.2018 року (відомість на виплату грошей № 7).
- при виплаті заробітної плати за лютий - 10.04.2018 року (відомість на виплату грошей № 6) не проведено компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, що є порушенням вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці»: «Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством». Індекс зростання цін у березні 2018 року склав 101,1%.
- у порушення вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України при проведенні остаточного розрахунку зі звільненою ОСОБА_12 не нараховано і не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
27.04.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено Припис № ДН-471/256/АВ/П, яким приписано у місячний строк до 27.05.2018 року:
1. Усунути порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року із змінами і доповненнями;
2. Усунути порушення ч. 1 та 2 ст. 115 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року із змінами і доповненнями;
3. Усунути порушення ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108 із змінами і доповненнями.
4. Усунути порушення ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року із змінами і доповненнями;
5. Усунути порушення ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року із змінами і доповненнями.
21.05.2018 року, розглянувши акт 26.04.2018 року № ДН-471/256/АВ щодо виявлених порушень ТОВ «Ріал Дорс», Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/288, якою, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 ЗУ «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, відповідачем вирішено накласти на ТОВ «Ріал Дорс» штраф у розмірі 670 140,00 грн., постанову № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/289, якою, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 ЗУ «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, та на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, відповідачем вирішено накласти на ТОВ «Ріал Дорс» штраф у розмірі 11 169,00 грн. та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/290, якою, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 ЗУ «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, та на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, відповідачем вирішено накласти на ТОВ «Ріал Дорс» штраф у розмірі 3 723,00 грн.
Розглядаючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20.09.2007 року № 877-V заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
16.05.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).
Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів тощо.
Згідно Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19). Припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 23). У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю (пункт 24).
Перевіряючи правомірність та законність Припису № ДН-471/256/АВ/П від 27.04.2018 року та Постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/288 від 21.05.2018 року, № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/289 від 21.05.2018 року, № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/290 від 21.05.2018 року, суд виходить з наступного.
Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/288 від 21.05.2018 року винесена за порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач, з даного приводу зазначає, що ТОВ «Ріал Дорс» (Замовник) уклало ряд цивільно-правових договорів з фізичними особами (Виконавцями) громадянами ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до предметів вказаних цивільно-правових договорів про виконання робіт Замовник доручає, а Виконавці беруть на себе зобов'язання виконати певні види робіт (зварювальні роботи протипожежних дверей, роботи гібщика металу) у порядку та строки встановлені Договорами.

Факт надання послуг підтверджується актами прийому наданих послуг до цивільно-правових договорів, копії яких наявні в матеріалах справи.

Укладені з громадянами ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, цивільно-правові договори про виконання робіт не містить ознак трудових договорів, зокрема: обов'язку виконавців бути присутніми на підприємстві у визначені робочі години; обов'язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Таким чином, відносини, які склалися між ТОВ «Ріал Дорс» та працівниками не містять ознак трудових відносин, а тому трудові договори із вказаними особами і не повинні були укладатись.

Згідно ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

У відповідності до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За приписами ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При вирішення спору, суд керується положеннями ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у своїй постанові від 04.07.2018 року по справі № 820/1432/17 виклав наступну правову позицію: «Трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності в той час як за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. З аналізу наведених норм видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт».

Аналогічних висновків про те, що: «основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності; за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату» дійшов Верховний Суд і в постанові від 08.05.2018 року (справа №127/21595/16-ц).

Дослідивши надані позивачем засвідчені копії цивільно-правових договорів про виконання робіт, специфікації та акти прийому наданих послуг до цивільно-правових договорів, суд приходить до висновку про наявність між ТОВ «Ріал Дорс» та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, саме цивільно-правових відносин та ознак, притаманних договору підряду, в укладених між сторонами договорах.

Так, цивільно-правові договори про виконання робіт містять положення: щодо вартості наданих послуг (п. 4.1.) та порядок оплати винагороди за конкретно виконану роботу (надану послугу) (п. 4.2.); пунктами 2.1.4 визначено, що Виконавці самостійно організовують виконання робіт, на свій ризик.

Крім того, згідно п. 2.1.9 ЦПД визначено, що правовідносини, які виникають з цих Договорів, регулюються цивільним законодавством України і на них не поширюється дія трудового законодавства.

Натомість, вказані договори не містять таких умов, як: обов'язок виконавця бути присутнім на робочому місці у визначений робочий час; обов'язок дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; регламентація процесу праці, часу та тривалості робочого часу; систематичний характер оплати праці.

Належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що між ТОВ «Ріал Дорс» та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, існували трудові відносини, відповідачем суду надано не було.

Крім того, суд зауважує, що згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не спростовано факту дійсності (чинності) укладених між ТОВ «Ріал Дорс» та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, цивільно-правових договорів про виконання робіт, відсутні будь-які судові рішення про визнання їх недійсними.

Суд наголошує, що удаваність цивільно-правових договорів, шляхом підміни трудового договору, на якій наполягає відповідач, повинна бути доведена в установленому законом порядку.

Проте, з огляду на відсутність у відповідача доказів, що свідчили б на користь вищенаведених аргументів, суд приходить до висновку, що порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, свого підтвердження в ході судового розгляду справи не знайшли.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, відповідальність суб'єкта господарювання, який використовує найману працю, настає лише у випадку наявності факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Враховуючи відсутність порушень позивачем приписів ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, суд не вбачає правових підстав для застосування до ТОВ «Ріал Дорс» штрафу у розмірі 670 140,00 грн..

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/288 від 21.05.2018 року є необґрунтованою та протиправною, а відтак підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що зважаючи на те, що пункт 1 Припису № ДН-471/256/АВ/П від 27.04.2018 року стосувався допущеного позивачем порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме: щодо фактичного допущення працівників ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до роботи без укладення трудових договорів, яке в ході судового розгляду справи свого підтвердження не знайшло, в цій частині Припис є протиправним та підлягає скасуванню.

Постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/289 від 21.05.2018 року та № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/290 від 21.05.2018 року прийняті за порушення ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» та ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що на ТОВ «Ріал Дорс» заробітну плату за другу половину грудня 2017 року було виплачено 19.01.2018 року (відомість на виплату готівки № 2), за січень 2018 року (один раз на місяць) - 23.02.2018 року (відомість на виплату готівки № 4), за лютий 2018 року - 24.03.2018 року (відомість на виплату готівки № 5) та 10.04.2018 року (відомість на виплату готівки № 6), за березень 2018 року (один раз на місяць) - 10.04.2018 року (відомість на виплату готівки № 7).

Отже, наведені документи свідчать про те, що позивачем допущено порушення ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_12 до 30.03.2018 року працювала бухгалтером на ТОВ «Ріал Дорс».

На підставі її заяви від 16.03.2018 року про звільнення за власним бажанням, остання, згідно наказу (розпорядження) від 30.03.2018року № була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України.

Розрахунок належній ОСОБА_12 до виплати суми заробітної плати, за фактично відпрацьований в березні 2018 року час, проведено 10.04.2018 року згідно відомості на виплату готівки № 7.

Таким чином, має місце несвоєчасна виплата ТОВ «Ріал Дорс» (роботодавцем) належних звільненому працівникові сум в день її звільнення, внаслідок чого ОСОБА_12 повинен бути виплачений середній заробіток за весь час затримки (з 30.03.2018 року по 10.04.2018 року).

Позивачем не надано суду обґрунтованих пояснень та доказів, що підтверджували б вчинення ним відповідних дій, а відтак допущені ним порушення ч.1 ст. 116 та ч. 1 ст. 117 КЗпП України в установленому порядку не спростовані.

Як вбачається з відомості ТОВ «Ріал Дорс» на виплату готівки № 6, на підприємстві мала місце несвоєчасна оплата праці за лютий 2018 року, а саме - 10.04.2018 року.

Індекс зростання цін у березні 2018 року склав 101,1%, у зв'язку з чим, позивач повинен був здійснити компенсацію втрати частини заробітної плати за порушення термінів її виплати згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

ТОВ «Ріал Дорс» не було проведено вказану компенсацію, відповідних доказів суду не надано, а отже твердження відповідача про порушення позивачем ст. 34 Закону України «Про оплату праці» підтвердилися.

Відповідач виявив усі вищевказані порушення на підставі відомостей на виплату готівки № 2, № 4, № 5, № 6 та № 7, а також наказу про звільнення від 30.03.2018 року № .

Позивачем, факт допущення вищевказаних порушень, належними та допустимими доказами не спростовано.

Суд наголошує, що фінансово-правова відповідальність має сприяти формуванню фінансової культури і високого рівня правосвідомості в суспільстві та повинна бути одним із засобів фінансового забезпечення стабільності в суспільстві, належної реалізації прав і свобод громадян України у відповідних сферах життя.

Законодавчі положення щодо обов'язку своєчасної виплати заробітної плати та відповідальність за порушення строків виплати є чітко визначеними (врегульованими). Зазначені норми скеровані на захист прав працівників товариства, саме вони є тією особою стосовно якої має працювати механізм захисту в контекстів положення принципу верховенства права. Звільнення роботодавця від відповідальності призводить до його свавілля, що порушує мету спрямованості існування правової держави.

Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 не передбачена можливість звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності у формі штрафу внаслідок виконання вимог припису, а також у зв'язку з малозначністю чи формальністю вчинених порушень.

Штрафи у сфері порушення законодавства про працю застосовуються одночасно із внесенням припису та незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. І навпаки, сплата відповідного штрафу не звільняє роботодавця від обов'язку усунути виявлені порушення.

Водночас пунктами 28 та 29 Порядку № 295 встановлено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, оскільки порушення допущені позивачем, пов'язані із несвоєчасною виплатою заробітної плати, невиплатою звільненому працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та у зв'язку з не проведенням компенсації працівникам втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати, то Постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/289 від 21.05.2018 року та № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/290 від 21.05.2018 року винесені відповідачем з урахуванням приписів пунктів 28 та 29 Порядку № 295 цілком законно.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції викладеній в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі № 697/2073/17 та від 12.04.2018 року у справі № 816/2325/16.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

Згідно з абз. 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Перевіряючи розмір штрафів, накладених на позивача, суд виходить з того, що статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3 723,00 грн., у зв'язку з чим розмір штрафу за порушення, передбачені абз. 3 та 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, має становити відповідно 11 169,00 грн. та 3 723,00 грн..

Отже, суд доходить висновку, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, як суб'єктом владних повноважень, підтверджено правомірність прийнятих 21.05.2018 року Постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/289 та № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/290.

Суд зауважує, що оскільки пункти 3 та 5 Припису № ДН-471/256/АВ/П від 27.04.2018 року стосувалися порушень ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ч. 1 ст. 117 КЗпП України, вчинення яких ТОВ «Ріал Дорс» переконливо доведено відповідачем, суд не вбачає правових підстав для скасування означених пунктів Припису, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Аналізуючи на предмет правомірності пункти 2 та 4 Припису № ДН-471/256/АВ/П від 27.04.2018 року, суд виходить з того, що наведені пункти Припису стосуються:

- порушень ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України: заробітну плату за другу половину грудня 2017 року було виплачено 19.01.2018 року (відомість на виплату грошей № 2), за січень 2018 року (один раз на місяць) - 23.02.2018 року (відомість на виплату грошей № 4), за лютий 2018 року - 24.03.2018р. (відомість на виплату грошей № 5) та 10.04.2018 року (відомість на виплату грошей № 6), за березень 2018 року (один раз на місяць) - 10.04.2018 року (відомість на виплату грошей № 7).

- порушень ч. 1 ст. 116 КЗпП України: ОСОБА_12, бухгалтер, була звільнена 30.03.2018 року за ст. 38 КЗпП України згідно наказу від 30.03.2018 року №, проте остаточний розрахунок з нею був проведений 10.04.2018 року (відомість на виплату грошей № 6) - 1 759,60 грн., (відомість на виплату грошей № 7) - 2 713,98 грн.

Станом на день винесення Припису - 27.04.2018 року, означені порушення вже були усунені позивачем.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право надавати (надсилати) суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків.

Згідно ч. 8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

За приписами п. 23-25 Порядку № 295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування. Стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо об'єкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень.

Таким чином, за наслідком виявлення порушень законодавства про працю, інспектор вносить припис про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

В той же час, як передбачено п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Тобто, положення п. 27 Порядку № 295 встановлюють можливість як одночасного винесення припису та застосування стягнення (винесення постанови про накладення штрафу, складання протоколу про адміністративне правопорушення) так і можливість вибору одного за варіантів з урахуванням конкретних обставин правопорушення.

Враховуючи те, що на день винесення Припису, позивачем було повністю проведено остаточний розрахунок зі звільненою ОСОБА_12 та виплачено заробітну плату працівникам за попередні місяці (грудень 2017 - березень 2018), суд не вбачає законних підстав для зобов'язання ТОВ «Ріал Дорс» усунути порушення, яких вже не існувало.

У зв'язку з чим, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 4 Припису № ДН-471/256/АВ/П від 27.04.2018 року.

Вирішуючи спір по суті в частині оцінки дій Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо проведення інспекційного відвідування ТОВ «Ріал Дорс», суд виходить з того, що відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20.09.2007 року № 877-V заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

А згідно п. 9 Порядку № 295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Судом встановлено, що Направлення на проведення інспекційного відвідування від 20.04.2018 року № 104/4.2-4 було пред'явлено директору ТОВ «Ріал Дорс» Волковій О.А. разом з посвідченням головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Нагібіною Інесою Станіславівною, та копія Направлення надана 23.04.2018 року під розпис, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється позивачем.

Разом з тим, позивач вважає дії відповідача щодо проведення позапланової перевірки протиправними з огляду на відсутність погодження Держпраці на проведення інспекційного відвідування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред'явили документи, передбачені цим абзацом.

Відповідно до п. 4 ст. 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо у передбачених законом випадках посадові особи не надали копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, або відповідного державного колегіального органу на здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю).

Судом встановлено, що інспекційне відвідування ТОВ «Ріал Дорс» призначено відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 18.04.2018 року № 303-І на підставі звернень фізичних осіб ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо порушення стосовно них законодавства про працю (вх. № 528 від 02.04.2018 року, вх. № Л-446 від 10.04.2018 року, вх. № 527 від 02.04.2018 року, вх. № Л-447 від 10.04.2018 року, вх. № 519 від 02.04.2018 року, вх. № С-448 від 10.04.2018 року, вх. № 585 від 10.04.2018 року).

Разом з тим, з Наказу та Направлення на проведення інспекційного відвідування позивача не вбачається погодження центрального органу виконавчої влади на проведення такого позапланового заходу.

До суду такого погодження відповідачем також не надано.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Аналіз ст. 6 та 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у комплексі свідчить про те, що: у разі не пред'явлення інспектором праці передбачених документів, виявлення недоліків у них (строки здійснення перевірки у посвідченні (направленні) не збігаються із датою фактичного візиту інспектора праці, посвідчення інспектора праці не відповідає встановленій формі, відсутнє погодження Держпраці (у разі проведення позапланової перевірки на підставі звернення громадян) тощо) чи не внесення запису до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю), суб'єкт господарювання має право не допустити інспектора праці до здійснення заходу контролю.

Судом встановлено, що не дивлячись на вчинені відповідачем порушення, позивач фактично допустив державного інспектора праці до проведення інспекційного відвідування.

Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 24.12.2010 року по справі № 21-25а10, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні перевірки, у зв'язку з чим за умови такого допуску підставою для скасування рішення може бути лише неправильність його прийняття по суті.

В даному випадку суд не вбачає підстав для відступлення від практики Верховного Суду України, а тому доводи позивача в частині протиправності дій Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо проведення перевірки без погодження Держпраці, судом обґрунтовано відхиляються.

Що стосується доводів позивача про те, що інспекційне відвідування призначено на підставі звернень ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які не є працівниками ТОВ «Рал Дорс», то суд не приймає їх до уваги, оскільки п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не вимагає наявності звернень саме працівників суб'єкта господарювання для можливості призначення щодо нього позапланової перевірки: достатньо наявності факту спричинення шкоди правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю фізичних осіб, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави.

Суд також критично ставиться до тверджень позивача про те, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області під час проведення позапланового заходу досліджувалися питання, що не були предметом перевірки, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 386/2011 (далі - Положення № 386/2011) Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 3 Положення № 386/2011, одним із основних завдань Держпраці України, є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю.

Згідно з пунктом 7 Положення № 386/2011 Держпраця України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 року № 340 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 року за № 438/26883, основними завданнями Управління Держпраці є: реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами пп. 2 п. 6 Положення Управління Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право отримувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб інформацію, документи та інші матеріали, необхідні для виконання покладених завдань.

А згідно п. 11 Порядку № 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги.

Як вбачається з Направлення на проведення інспекційного відвідування від 20.04.2018 року № 104/4.2-4 та Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 26.04.2018 року № ДН-471/256/АВ, предметом контролю відповідача було здійснення перевірки за додержанням законодавства про працю ТОВ «Ріал Дорс» з питань оформлення трудових відносин, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати, проведення остаточного розрахунку.

Судом перевірено, що власне ці питання могли бути і фактично були предметом інспекційного відвідування ТОВ «Ріал Дорс», що свідчить про правомірність дій Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов'язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine, аpplication no. 63566/00).

Беручи до уваги досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд доходить висновку, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

А згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 17 100,10 грн., що документально підтверджується платіжним доручення № 796 від 07.08.2018 року.

Отже, з огляду на часткове задоволення позову, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі - 10 202,10 грн..

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Дорс» (код ЄДРПОУ 4097909, пр-кт. Поштовий, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (, вул. Казакова, 3, м. Дніпро, 49107) про визнання протиправними дій, визнання протиправними і скасування припису, та постанов про накладення штрафів - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/288 від 21 травня 2018 року.

Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 4 Припису про усунення виявлених порушень № ДН-471/256/АВ/П від 27 квітня 2018 року.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення позапланової перевірки, як такі, що вчинені не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України, визнання протиправними та скасувати постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/289 від 21 травня 2018 року, № ДН-471/256/АВ/ТД/ІП-ФС/290 від 21 травня 2018 року, та пунктів 3 та 5 Припису № ДН-471/256/АВ/П від 27 квітня 2018 року - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Дорс» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 10 202,10 грн..

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складений 29 жовтня 2018 року.

Суддя В.В. Горбалінський