Справа № 810/3465/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3465/18 Головуючий у 1-й інстанції - Лисенко В.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року

у справі №810/3465/18 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Ворзельської селищної ради Київської області

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

09 липня 2018 року, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ворзельської селищної ради Київської області, в якому просив

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ворзельської селищної ради Київської області №97 від 17.05.2016 року "Про демонтаж незаконного збудованого нежилого приміщення (магазину) по вул. Кленова б/н (біля садиби №36);

- визнати протиправним та скасувати рішення Ворзельської селищної ради Київської області №349-26-VII від 22.06.2017 року "Про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, демонтаж незаконно збудованої будівлі магазину та паркану гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1)".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду міста від 20 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, на підставі ст. 123, ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що про існування оскаржуваних рішень Ворзельської селищної ради Київської області позивач дізнався лише 09 січня 2018 року після отримання ним ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2017 у справі №367/6276/17.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції й прийняти нову направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами строку та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з нормами ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 зазначеної статті Кодексу для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, предметом оскарження є рішення виконавчого комітету Ворзельської селищної ради Київської області №97 від 17.05.2016 "Про демонтаж незаконного збудованого нежилого приміщення (магазину) по вул. Кленова б/н (біля садиби №36) та рішення Ворзельської селищної ради Київської області №349-26-VII від 22.06.2017 "Про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, демонтаж незаконно збудованої будівлі магазину та паркану гр. ОСОБА_2 в селищі Ворзель по вул. Кленова ( №36)".

Проте з позовними вимогами про позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду лише 09.07.2018, про що свідчить вхідний штамп суду першої інстанції на позовній заяві.

Тобто позивач звернувся до суду з порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, визначеного ч.2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас позивачем було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Доводи щодо поважності пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_2 обґрунтував тим, що підставою пропущення ним строку звернення до адміністративного суду стало те, що про оскаржувані рішення він дізнався в результаті отримання ним ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2017 у справі №367/6276/17.

Необхідно зауважити, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Незнання чи порушення через байдужість своїх прав або небажання дізнатись не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Однак колегія суддів не приймає доводів апелянта про наявність підстав для визнання строку звернення поважними та погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляд з наступних підстав.

Як вже зазначалось, предметом звернення ОСОБА_2 до суду стало визнання протиправними та скасування рішень Ворзельської селищної ради №97 від 17.05.2016 та №349 від 22.06.2017.

Водночас як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 17.05.2016 ОСОБА_2 був присутній та надавав пояснення під час засідання виконавчого комітету, на якому розглядалось питання про демонтаж незаконно збудованого ним магазину. Зазначене підтверджується витягом з протоколу №7 від 17.05.2016 (а.с. 79-80). За наслідками обговорення вказаного питання на засіданні виконавчого комітету було прийнято рішення виконавчого комітету Ворзельської селищної ради Київської області №97 від 17.05.2016 "Про демонтаж незаконного збудованого нежилого приміщення (магазину) по вул. Кленова б/н (біля садиби №36), яке позивачем отримано 19.05.2016 особисто, що підтверджується його особистим підписом у журналі реєстрації видачі рішень виконавчого комітету Ворзельської селищної ради (а.с.30-31).

Крім того як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи позивач був присутній та надавав пояснення на засіданні 26 сесії Ворзельської селищної ради 22.06.2017, на якій розглядалось питання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки позивачем та демонтаж незаконно збудованого ним магазину. Зазначене підтверджується витягом з протоколу від 22.06.2017 (а.с.83-85 ). За наслідками обговорення вказаного питання на сесії було прийнято рішення №349-26-VII від 22.06.2017 "Про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, демонтаж незаконно збудованої будівлі магазину та паркану гр. ОСОБА_2 в селищі Ворзель по вул. Кленова ( №36)", яке позивачу направлено поштою 06.07.2017, що підтверджується відміткою про направлення у журналі реєстрації видачі рішень виконавчого комітету Ворзельської селищної ради (а.с. 34-35).

Таким чином про порушення своїх прав, свобод чи інтересів ОСОБА_2 дізнався ще у травні 2016 року та червні 2017 року, проте до суду звернувся лише у липні 2018 року.

Крім того пояснення позивача про поважність пропуску строку у зв'язку з отриманням у січні 2018 року ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2017 у справі №367/6276/17 та як стверджує позивач обізнаність про порушення своїх прав саме з цього часу, не може бути прийнята судом до уваги як поважна причина та підстава для поновлення строку звернення до суду, оскільки навіть з цього часу позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

З огляду на викладені обставини справи вбачається, що позивач був обізнаний та знав про оскаржувані рішення Ворзельської селищної ради, проте звернувся до Київського окружного адміністративного суду з порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, визначеного ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що позивачем разом з позовною заявою не подано обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску цього строку, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про необхідність її залишення без розгляду.

У зв'язку з зазначеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 7 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено залишення судом позову без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що причини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем як при зверненні до суду з позовом є неповажними, у зв'язку з чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Так, у силу положень ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" про порушення прав, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну.

Зокрема, у п. 74 рішення у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У п. 66-69 рішення у справі "Смірнова проти України" Європейський суд вказав, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність строків судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду. Викладеній у п. 57 рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Так, розглядаючи справу "Меньшакова проти України", Європейський суд не встановив порушення ст. 6 Конвенції щодо відмови національних судів поновити заявниці строк звернення до суду та зазначив таке: "Суд дійшов висновку, що рішення судів не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно".

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на неналежність поданих відповідачем доказів, що підтверджують пропуск строку звернення позивача до суду з огляду на подання відзиву на позовну заяву разом з зазначеними доказами поза межами строку встановленим судом на подання відзиву.

Відповідно до норм статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Так відповідачем 13.08.2018 після отримання ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності разом та залишення позову без розгляду та додано до зазначеної заяви пакет документів, що підтверджують зазначені обставини.

Водночас 13.08.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву разом з додатками та доказами про направлення його позивачу.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.

Таким чином вищезазначені посилання апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача посилався на ту обставину, що він не був в присутній в судовому засіданні суду першої інстанції та не міг висловити свою позицію щодо наданих на вимогу суду додаткових доказів та документів відповідачем. Проте такі доводи не приймаються судом до уваги, оскільки представник позивача надіслав до суду клопотання та просив здійснювати розгляд справи без його участі. Крім того позивач та його представник не був позбавлений права знайомитись з матеріалами зазначеної справи.

Інші доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 34. 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 06 листопада 2018 року.