Справа № 640/6785/18
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 640/6785/18
ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Сіренко О.І.

суддів: Кононенко З.О. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Моісеєвої К.Ю.

позивача: ОСОБА_2 А С.

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.07.2018 р. по справі № 640/6785/18

за позовом ОСОБА_5

до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2018 року, ОСОБА_5С.( далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), в якому просила поновити строк на оскарження та скасувати постанову ОСОБА_1 митниці ДФС України №0062/80700/18 від 05.04.2018 року, згідно якої громадянку України ОСОБА_5 було визнано винною у порушенні митних правил, передбачених ч.1 ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків від несплачених митних платежів, що становить 1 755 647,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначає, що 05.04.2018 року заступником начальника ОСОБА_1 митниці ДФС, начальником УПМП та МВ ОСОБА_6 було винесено постанову № 0062/80700/18, згідно якої її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 485 Митного кодексу України та накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1755647,19 грн. Зі змістом даної постанови вона ознайомилася після отримання поштової кореспонденції, про дату, час та місце розгляду справи, підстави здійснення його розгляду її не повідомляли. ОСОБА_5 вважає дану постанову безпідставною, незаконною, необґрунтованою, такою, що порушує її права та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.07.2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у справі про порушення митних правил за №0062/80700/18 від 05.04.2018 - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач та представник позивача подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати. Постанову ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України №0062/80700/18 від 05.04.2018 про накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків від несплачених платежів, що становить 1 755 637, 19 грн. згідно ч.1 ст. 485 МК України скасувати та справ про порушення митних правил за ст. 485 МК України відносно позивача закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг позивач та його представник посилаються на те, що суд першої інстанції неповністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків. Зокрема, зазначили, що судом першої інстанції не встановлено яка особа є відповідальною за дотримання митного режиму тимчасове ввезення, невірно було застосовано норми матеріального права, а саме: чи застосовується гарантування сплати митних платежів в митному режимі тимчасове ввезення. Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення не надано належної оцінки тому факту, що законодавством передбачена можливість передачі відповідальності за дотримання режиму тимчасового ввезення за умови сплати митних платежів і суд безпідставно прийшов до висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 485 Митного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційних скаргах та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що громадянка ОСОБА_7 Тавус 25.04.2017 року ввезла на митну територію України через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення Гоптівка-Нехотєєвка, митний пост Щербаківка ОСОБА_1 митниці ДФС автомобіль марки MERCEDES-BENZ CLK320, VIN: WDB2083651F185172, державний реєстраційний знак ОСОБА_7 JRU348 в митному режимі тимчасове ввезення, з метою особистого користування на строк до одного року.

21.11.2017 року до ОСОБА_1 митниці ДФС надійшов лист Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції України від 10.11.2017 вих. №11799/41/14/02-2017 стосовно фактів систематичного користування в місті Харкові громадянкою України ОСОБА_5 вказаним транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ CLK320, VIN: WDB2083651F185172, державний реєстраційний знак ОСОБА_7 JRU348 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в ОСОБА_7 № Н192122.

14.12.2018 року ОСОБА_1 митницею ДФС було направлено лист № 8438/20/20-70-20-04 на адресу позивачки ОСОБА_5 щодо необхідності зясування необхідних обставин, надання пояснень, підтверджуючих документів в якому було зобовязано ОСОБА_5 прибути до Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_1 митниці ДФС за вказаною у листі адресою 28.12.2017 року об 15.00. Зазначений лист у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення було отримано ОСОБА_5 23.12.2017 року.

28.12.2017 року позивачка ОСОБА_5 прибула до управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_1 митниці ДФС та в письмовій формі відмовилась від надання пояснень. Позивачці вручений лист № 8994/20/20-70-20-04 щодо необхідності зясування необхідних обставин, надання пояснень, підтверджуючих документів в якому було зобовязано ОСОБА_5 прибути до управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_1 митниці ДФС за вказаною у листі адресою 11.01.2018 року об 14.00 годині.

11.01.2018 року об 14.00 годині позивачка ОСОБА_5 до ОСОБА_1 митниці ДФС не зявилась.

11.01.2018 року по даному факту був складений протокол про порушення митних правил за частиною 1 статті 485 Митного кодексу України № 0062/80700/18, який направлений позивачці ОСОБА_5 12.01.2018 року листом № 190/00-5/20-70-20-04 та отриманий позивачкою 18.01.2018 року, що підтверджується корінцем рекомендованого відправлення.

24.01.2018 року листом відповідача ОСОБА_1 митниці ДФС № 672/00-5/20-70-20-02 позивачку ОСОБА_5 було повідомленого про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил, а саме 13.02.2018 року об 11.00 годині. Вказаний лист отримано позивачкою 29.01.2018 року, що підтверджується корінцем рекомендованого відправлення. Позивачка на виклик не зявилася.

23.03.2018 року відповідачем ОСОБА_1 митницею ДФС на адресу позивачки ОСОБА_5 було направлено лист № 2440/00-5/20-70-20-02 про слухання справи про порушення митних правил 05.04.2018 року о 15.00 год., також останній було розяснено положення ст. 526 Митного кодексу України. Вказаний лист позивачкою отримано 28.03.2018 року , що підтверджується корінцем рекомендованого відправлення. Позивачка на виклик не зявилася.

05 квітня 2018 року, заступником начальника ОСОБА_1 митниці ДФС начальником УПМП та МВ ОСОБА_6 було винесено постанову у справі про порушення митних правил №0062/80700/18 від 05.04.2018 року, згідно якої ОСОБА_5 визнано винною у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 485 Митного кодексу України та на неї накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 1 755 647,19 грн. (а.с. 34-35).

В постанові зазначено, що ОСОБА_5 незаконно користувалася тимчасово ввезеним на митну територію України транспортним засобом всупереч вимогам ст.ст. 103, 380 МК України, без проведення його митного оформлення та сплати митних платежів в сумі 585 215,73 гривень згідно з розрахунком Управління адміністрування митних платежів ОСОБА_1 митниці ДФС від 10.01.2018 №41/20-70-19-04/19. Також, вказано, що ОСОБА_5 від надання пояснень відмовилась на підставі ст. 63 Конституції України, і потім жодних пояснень з обставин вчиненого правопорушення не надала, на запрошення під час розгляду матеріалу не з»явилась.

Не погоджуючись позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про скасування постанови ОСОБА_1 митниці ДФС України №0062/80700/18 від 05.04.2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим, ОСОБА_5 обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 485 Митного кодексу України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом .

Частиною 1 статті 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад порушення включає в себе ознаки, що характеризують зовнішній акт поведінки особи, його спрямованість і наслідки, і ознаки, що характеризують самого правопорушника і його психічне ставлення до вчиненого.

Ознаки складу порушення митних правил характеризують: об'єкт порушення митних правил; об'єктивну сторону порушення митних правил; суб'єкт порушення митних правил; суб'єктивну сторону порушення митних правил.

Усі зазначені елементи складу порушення митних правил нерозривно поєднані між собою. Наявність цих елементів обов'язкова для кваліфікації конкретного діяння як порушення митних правил.

Об'єктом порушень митних правил є суспільні відносини, які охороняються законом і яким у результаті посягання завдається чи може бути завдано шкоду, а також те, на що спрямовано посягання.

За змістом статей 10, 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа , яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачало її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків; правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Диспозиція статті 485 Митного кодексу України передбачає декілька варіантів обєктивної сторони передбаченого нею правопорушення, а саме: - заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару; - неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості ; - несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Таким чином, дії, які являють собою обєктивну сторону цього правопорушення можуть бути вчинені як умисно так і у звязку з необережністю.

Доводи позивача та її представника в апеляційних скаргах про те, що субєктивна сторона вказаного правопорушення можлива лише у формі умислу є безпідставними, оскільки особа, відповідальна за передбачені цією статтею дії, може прямо і не бажати настання відповідної мети, однак повинна усвідомлювати можливість настання наслідків своїх дій у вигляді неналежної сплати митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Перевіряючи правомірність висновків відповідача щодо порушення позивачем митних правил, які були покладені в основу оскаржуваної постанови, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

У розумінні підпункту в) пункту 33 частини 1 статті 4 Митного кодексу України громадянка ОСОБА_7 Тавус (Yalkabova Tavus) є нерезидентом.

Статтею 103 Митного кодексу України визначено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України врегульовані статтею 380 МК України.

Згідно з частинами 1,2 статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами транспортних засобів особистого користування з реєстрацією в іноземній державі на митну територію України дозволяється на строк до 1 року, при цьому такі транспортні засоби не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 10 статті 374 Митного кодексу України визначено, що транспортні засоби особистого використання, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, а також пальне, що міститься у звичайних баках таких транспортних засобів звільняються від оподаткування митними платежами.

Згідно ж частини 4 ст. 380 МК України транспорті засобі особистого користування, що перебувають у митному режимі тимчасове ввезення можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, та не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Відповідно до п.1 статті 7 Конвенції про тимчасове ввезення від 26 червня 1990 року ( м. Стамбул), до якої Україна приєдналася 24 березня 2004 року та яка набрала чинності на території України 22 вересня 2004 року, товари ( у тому числі транспортні засоби), на тимчасове ввезення яких був наданий дозвіл, повинні бути вивезені у визначений термін, визнаний достатнім для досягнення мети тимчасового ввезення. Цей термін обумовлюється окремо в кожному Додатку.

Згідно із Додатком С до вказаної Конвенції, для цілей цього Додатка, термін : транспорті засоби означає, зокрема, наземні транспорті засоби ( у тому числі велосипеди з двигунами, причепи, напівпричепи і поєднання транспортних засобів); приватне користування означає: перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Статтею 5 додатку С до вказаної Конвенції визначено, що для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком:b) транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Відповідно до ст. 7 Додатку С до вказаної Конвенції, незважаючи на положення статті 5 цього Додатка : b) транспортні засоби приватного використання можуть використовуватися третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення.

Використання транспортних засобів, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД можуть використовуватися іншими громадянами за умови отримання ними належного дозволу користувача та згідно з інструкціями останнього.

Умови передачі права на тимчасове ввезення визначені частиною 1 статті 109 МК України, у відповідності до якої, за заявою особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, орган доходів і зборів надає дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо товарів будь-якій іншій особі за умови, що така інша особа: 1) відповідає вимогам, встановленим цим Кодексом; та 2) приймає на себе зобов'язання особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення.

Вичерпний перелік підстав, за яких митні платежі не сплачуються, визначений ст. 292 МК України, згідно якої, митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України: зокрема - при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму;

Таким чином, митний режим тимчасове ввезення для автомобільного транспорту особистого використання ( транспортній засіб MERSEDES BENZ CLK320, реєстраційний номерний знак (LT) JRU 348, VIN :WDB2083651F185172), який ввозиться на митну територію України громадянином-нерезидентом (громадянкою ОСОБА_7 Тавус (Yalkabova Tavus) становить 1 рік, протягом якого діє пільга у вигляді умовного повного звільнення від сплати митних платежів.

Статтею 103 Митного кодексу України встановлено, що тимчасове ввезення це митний режим відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Податкового Кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Пункт 30.2 ст.30 Податкового Кодексу України передбачає, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Статтею 105 Митного кодексу України визначено, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього кодексу та в Додатках В.1-В.9, С,D до Конвенції про тимчасове ввезення ( м. Стамбул, 1990 рік) на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу. У разі порушення умов митного режиму тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання режиму, зобовязана сплатити суму податкового зобовязання та пеню відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 276 Митного кодексу України платниками мита є особи. Які використовують товари, митне оформлення яких було здійснено з умовами звільнення від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом ( податкову пільгу).

На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що використання транспортного засобу особистого користування іншою особою (без відповідного митного оформлення при передачі права на тимчасове ввезення), окрім особи якою такий транспортний засіб ввезено, являє собою використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

При цьому суб'єктом, який притягується до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення, може бути не лише володілець товару (транспортного засобу), а й особа яка використовує цей товар (транспортний засіб).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2017 року до ОСОБА_1 митниці ДФС надійшло повідомлення Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції щодо використання громадянкою України ОСОБА_5 транспортного засобу іноземної реєстрації MERCEDES-BENZ CLK320, VIN: WDB2083651F185172, державний реєстраційний знак ОСОБА_7 JRU348.

Під час перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що даний транспортний засіб було ввезений 25.04.2017 року на митну територію України нерезидентом через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення Гоптівка-Нехотєєвка, митний пост Щербаківка ОСОБА_1 митниці ДФС громадянкою ОСОБА_7 Тавус (Yalkabova Tavus) по каналу червоний коридор у митному режимі Тимчасове ввезення до 1 року з метою особистого користування (а.с.66).

Також за представленими даними Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_5, керуючи автомобілем іноземної реєстрації MERCEDES-BENZ CLK320, VIN: WDB2083651F185172, державний реєстраційний знак ОСОБА_7 JRU348 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в ОСОБА_7 № Н192122, неодноразово затримувалася працівниками поліції при порушенні правил дорожнього руху України, а саме: 08.07.2017 року за ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії БР №224007), 08.07.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП (постанова серії БР №703494), 16.07.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП (постанова серії АР №901772), 17.07.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП (постанова серії АР №387604), 20.07.2017 року - за ч. 2 ст. 122 КУпАП (постанова серії ЕАА №128340), 22.07.2017 року за ст.124 КУпАП (протокол серії БР №224988), 08.08.2017 за ч.1 ст.122 КУпАП (постанова серії БР №690135), 09.08.2017 року за ч. 2 ст.122 КУпАП (постанова серії БР №704267), 15.08.2017 року за ч. 2 ст.122 КУпАП (постанова серії БР №692546), 19.08.2017 року за ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії БР №194443), 27.08.2017 року за ч. 2 ст.122 КУпАП (постанова серії АР №391762), 30.09.2017 року за ст.124 КУпАП (протокол серії БД №120723), 16.10.2017 року за ч. 1 ст.126,ч.6 ст. 121 КУпАП (постанова серії АР №396416). (а.с. 59-72 митної справи. Доказів на підтвердження того, що в момент затримки ОСОБА_5 працівниками поліції власник громадянка ОСОБА_7 Тавус знаходилася в автомобілі суду надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає повністю доведеним факт використання ОСОБА_5 транспортного засобу, який мав використовуватися виключно громадяном-нерезидентом, який його ввіз в Україну для його особистих потреб, та не міг бути переданий у володіння, користування або розпорядження іншім особам.

В особистих поясненнях, позивач ОСОБА_5 вказала, що вона використовувала вказаний автомобіль протягом 2 місяців, та повідомила, що не знає хто його власник, і хто ввіз даний автомобіль на територію України, і що цей автомобіль не можна використовувати на території України також не знала.

В суді апеляційної інстанції позивачка не заперечувала факт користування нею вищезазначеним автомобілем за згодою громадянки ОСОБА_7 Тавус.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача та її представника про те, що позивачка не є субєктом правопорушення.

Колегія суддів критично ставиться до пояснень ОСОБА_5 щодо її необізнаності з обмеженнями, повязаними з користуванням вищезазначеним транспортним засобом, оскільки з наявного у неї розпорядження реєстраційного посвідчення та закріплених на автомобіль реєстраційних державних номерів, виданих республікою ОСОБА_7, вона не могла не усвідомлювати його належності нерезиденту.

Крім того, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Також слід зазначити, що документи, на підставі яких позивач використовувала транспортний засіб, ввезений громадянкою ОСОБА_7 Тавус MERCEDES-BENZ CLK320, VIN: WDB2083651F185172, державний реєстраційний знак ОСОБА_7 JRU348 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в ОСОБА_7 № Н192122, в якому власником зазначений MB FENEROR, не відповідають вимогам пункту b) статті 7 Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, прийнятої 26 червня 1990 року в м. Стамбулі та ратифікованої Україною на підставі Закону України № 1661-IV від 24 березня 2004 року, та ст. 109 МК України, якою врегульовано порядок передачі права на тимчасове ввезення.

Аналізуючи зазначені положення, суд зазначає, що вказані норми передбачають можливість надання права, а не зобов'язує держав - учасниць передбачити у внутрішньому законодавстві можливість надання дозволу на використання тимчасово ввезених транспортних засобів особі, яка є резидентом України.

Навпаки, ч. 4 ст. 380 МК України прямо встановлено заборону на передання такого транспортного засобу у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Пункт 30.2 ст.30 Податкового Кодексу України передбачає, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Таким чином, використання транспортного засобу іншою особою, ніж тою, якою транспортний засіб ввезено на митну територію України, являє собою використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що митним органом було доведено факт використання позивачем товару - автотранспортного засобу, щодо якого були надані пільги зі сплати митних платежів, не в цілях, в який їх було надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надані докази того, що громадянка ОСОБА_7 Тавус або уповноважена особа юридичної особи власника автомобіля MB FENEROR, як особа, відповідальна за дотримання митного режиму тимчасового ввезення транспортного засобу MERCEDES-BENZ CLK320, VIN: WDB2083651F185172, державний реєстраційний знак ОСОБА_7 JRU348, зверталися до органу доходів і зборів за отриманням дозволу на передачу права на тимчасове ввезення іншій особі, та щодо отримання ним такого дозволу на ім»я позивача. Виключно такий дозвіл в розумінні ст. 74 КАС України в її системному зв»язку зі ст. 109 МК України є допустимим доказом наявності у позивача права користування транспортним засобом MERCEDES-BENZ CLK320, VIN: WDB2083651F185172, реєстраційний номерний знак ОСОБА_7 JRU348 на митній території України.

Натомість, матеріали справи у сукупності з діями позивача, щодо використання транспортного засобу MERCEDES-BENZ CLK320, реєстраційний номерний знак ОСОБА_7 JRU348, обєктивно свідчать про обізнаність позивача щодо митного режиму цього транспортного засобу, спрямованість її умислу на використання цього транспортного засобу без сплати митних платежів, мінімізацію ризиків викриття безпідставності такого використання, а зрештою, на ухилення від сплати митних платежів. А оскільки транспортний засіб перебував на території України під митним контролем та в режимі тимчасового ввезення, вчиняючи будь-які правочини стосовно такого майна в порядку ЦК України, слід враховувати передбачені МК України заборони та обмеження щодо вказаного майна, оскільки воно перебуває в особливому режимі.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування оскаржуваної постанови про порушення митних правил.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч.1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, відповідно до вимог ч.2 ст. 77 КАС України довів правомірність власних дій та рішення, які є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

В частині процедури прийняття постанови рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, тому підстави для скасування останнього відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.07.2018 по справі № 640/6785/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_8
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_9 ОСОБА_10
Повний текст постанови складено 05.11.2018.