Справа № 804/4282/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

07 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/4282/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року (суддя Голобутовський Р.З.), ухвалене в м. Дніпро в адміністративній справі № 804/4282/18 за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛТІ ЕСТЕЙТ», про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛТІ ЕСТЕЙТ» адміністративно-господарські санкції у розмірі 246937,50 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що, в порушення частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем, не забезпечено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості трьох осіб.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховані приписи статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідно до яких підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Скаржник вказує на те, що адміністративно-господарські санкції є альтернативним грошовим зобов'язанням виконати норматив з працевлаштування осіб з інвалідністю. Кількість робочих місць, на які не працевлаштовані інваліди у відповідача складає 3 робочих місця, тому він має сплатити адміністративно-господарські санкції.

Ухвалою судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року Баранник Н.П. апеляційна скарга Дніпропетровського обласного

відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишалась без руху у зв'язку із відсутністю документу на підтвердження сплати судового збору (а.с.100).

З 03 жовтня 2018 року розпочав роботу Третій апеляційний адміністративний суд, і справи, які перебували в провадженні Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, були передані до Третього апеляційного адміністративного суду.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2018 року, адміністративна справа № 804/4282/18 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Шлай А.В., суддів Суховарова А.В., Кругового О.О.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження у зазначеній адміністративній справі, та призначено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 07 листопада 2018 року о 10.30 год.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, уповноважених представників не направили. Колегією суддів до участі в розгляді справи не був допущений в якості представника відповідача ОСОБА_2 внаслідок недотримання приписів частини першої статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України.

06 листопада 2018 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Також відповідач зазначає, що ним були вжиті всі необхідні заходи для виконання нормативу робочих місць із працевлаштування інвалідів, тому законні підстави для сплати адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв'язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕАЛТІ ЕСТЕЙТ» подало звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік (форма № 10-ПІ), у якому зазначило, що кількість штатних працівників на підприємстві становить 112 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» складає 4 особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем були виконані всі вимоги, передбачені чинним законодавством України, щодо організації та створення робочих місць для інвалідів, тому у Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відсутні правові підстави для накладення на відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів у 2017 році.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями частини 8 статті 69 Господарського кодексу України визначено, що підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як встановлено статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першої цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 Закону, щороку до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу місць для працевлаштування інвалідів, сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

В силу частини третьої статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Як свідчать наявні у справі письмові докази, наказом директора ТОВ «РЕАЛТІ ЕСТЕЙТ» № 36-од від 20.01.2017 року прийнято рішення про створення робочих місць для

інвалідів з урахуванням рекомендацій МСЕК (а.с.16). З березня по грудень 2017 року ТОВ «РЕАЛТІ ЕСТЕЙТ» подавало до Дніпровського міського центру зайнятості звітність за формою № 3-ПН із інформацією про попит на робочу силу (вакансії) - (а.с.17-64). Відомості про відмову ТОВ «РЕАЛТІ ЕСТЕЙТ» у працевлаштуванні інвалідів позивачем суду не надані.

Таким чином, з урахуванням положення Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», колегія суддів дійшла висновку, що створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування не є тотожними поняттями. Оскільки відповідачем виконані вимоги, покладені на нього розділом IV Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а чинне законодавство не зобов'язує підприємство самостійно займатися пошуком та працевлаштуванням інвалідів, в діях ТОВ «РЕАЛТІ ЕСТЕЙТ» не вбачається порушень в частині незабезпечення працевлаштування інвалідів у 2017 році, а відтак на нього не може бути покладено обов'язок щодо відповідальності за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для їх працевлаштування.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 в адміністративній справі №804/4282/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 07 листопада 2018 року і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова підписана складом суду 07 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Суховаров