Справа № 826/3144/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 вересня 2018 року № 826/3144/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Борсуковської А.О.,

за участю представників сторін:

представників позивача: Гаврюшенко В.В.; Варданян А.А.;

представника відповідача (Офіс): Шлапак Н.В.;

представника відповідача (ГУ ДФС, ДПІ у Шевченківському районі): Берегова А.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

до Офісу великих платників податків ДФС,

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві,

Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві,

Державної фіскальної служби України

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (, адреса: 01030, Київ, вул.Б.Хмельницького, 26, оф.505) (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (, адреса: 04119, Київ, вул.Дегтярівська, 11г) (далі - відповідач 1), Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04107, Київ, вул.Багговутівська, 26) (далі - відповідач 2), Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві (, адреса: 04116, Київ, вул.Шолуденка, 33/19) (далі - відповідач - 3), Державної фіскальної служби України (, адреса: 04655, Київ, Львівська площа, 8) (далі - відповідач - 4), в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ДАТ "Чорноморнафтогаз";

зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2016, позовні вимоги позивача задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.08.2017 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі № 826/3144/16 - скасовано, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, Вищий адміністративний суд України зазначив, що судами не звернуто увагу на наявність кримінальної справи за фактом вчинення злочину службовими особами ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" передбаченого частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України, яку, керуючись частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме за наявності вироку у такій, необхідно врахувати при вирішенні справи по суті. Крім того, зазначив, що матеріали справи не містять акт від 19.04.2013 № 438/41-20/23-20/00153117, податкове повідомлення-рішення від 18.05.2013 № та контракт від 02.11.2011 року № 1219, а також документи, які підтверджують оплату придбаного товару за вказаним контрактом та проходження процедури митного оформлення такого товару.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2017 прийнято справу №826/3144/16 до провадження та призначено її до розгляду.

Позивачем уточнено позовні вимоги про що подано відповідну заяву, в якій він просиив:

визнати протиправною бездіяльність Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків (правонаступник - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби) щодо неподання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету Публічному акціонерному товариству "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" податку на додану вартість, за декларацією за січень 2013 року;

визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної фіскальної служби України щодо не внесення до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету та до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування усіх необхідних даних щодо відшкодування ДАТ "Чорноморнафтогаз" з державного бюджету податку на додану вартість, за декларацією за січень 2013 року;

зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державну фіскальну службу України внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету та до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування усіх необхідних даних щодо відшкодування ДАТ "Чорноморнафтогаз" з державного бюджету податку на додану вартість за декларацією за січень 2013 року;

зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державну фіскальну службу України надати звіт про виконання рішення протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням.

Представники відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 проти позову заперечували, посилаючись на те, що у податкового органу не було правових підстав для складання висновку про відшкодування податку на додану вартість.

Представник відповідача 4 в судове засідання не з'явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. З заявами/клопотаннями до суду не звертався.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2011 між ДАТ "Чорноморнафтогаз" та JSK RIGAS KUGU BUVETAVA укладено контракт № 1219 на поставку Самопідіймальної плавучої бурової установки В-319 (далі - СПБУ В-319). Загальна вартість поставки СПБУ В-319 згідно контракту - 3 091 757 667,12 грн., в т.ч. ПДВ - 618 351 533,42 грн.

Актом прийому-передачі від 21.12.2012, а також платіжними дорученнями № 25 та №26 від 28.21.2012, підтверджено повне виконання сторонами зобов'язань за контрактом № 1219.

СПБУ В-319 пройшла процедуру митного оформлення на Кримській митниці у відповідності з вимогами чинного законодавства згідно вантажно-митної декларацією № 600020000/2012/003346 від 29.12.2012, оформленою Кримською митницею.

У подальшому позивачем подано до Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків ДПС Декларацію з податку на додану вартість за січень 2013 року з додатками, в якій у рядку 23.1 "сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку" зазначено суму в розмірі 600 041 388,00 грн. (сформовано за рахунок залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, нарахованих за попередні звітні (податкові) періоди, а саме грудень 2012)

Крім того, товариство направило податковому органу заяву про повернення суми бюджетного відшкодування на вказану суму (600 041 388, 00 грн.).

Окружною державною податковою службою - Центральним офісом з обслуговування великих платників податків ДПС проведена документальна виїзна позапланова перевірка Товариства стосовно правомірності нарахування Товариством бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2013 року та складено акт № 438/41-20/23-20/00153117 від 19.04.2013.

За результатами перевірки органом ДПС встановлено порушення вимог пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, у зв'язку з тим, що під час митного оформлення товару не підтверджено сплату податку на додану вартість у розмірі 600 041 388,00 грн.

На підставі висновків проведеної перевірки, було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.05.2013, яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 600 041 388 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 300 020 694,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, товариство звернулось до Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків ДПС № від 18.05.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 05.08.2013 у справі № 801/5561/13-а, позовні вимоги ДАТ "Чорноморнафтогаз" до Центрального офісу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Кримська митниця Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.05.2013 задоволено повністю.

Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до відповідних органів державної податкової служби з вимогою здійснити відшкодування податку на додану вартість, що підтверджується листами від 25.12.2015 № 1192 та від 02.02.2016 №63/16, копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте, у відповідь на зазначені листи позивачем було отримано відмову з наступним обґрунтуванням: "Відповідно до системного аналізу приписів законодавства вважаємо, що остаточним рішенням у процедурі судового оскарження є рішення Вищого адміністративного суду України, яке переглянуто Верховним Судом України, у порядку передбаченому статтею 237, статтею 239 Кодексу адміністративного судочинства України" (копії листів Державної фіскальної служби України від 16.07.2015, Центрального офісу від 09.02.2016, ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02.03.2016 № 7126/10/26-59-07-02-28).

Не погоджаючись з відмовою відповідачів у поверненні суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Алгоритм дій державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) податку на додану вартість врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до приписів пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки: або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

У відповідності до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Системний аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що контролюючий орган зобов'язаний протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, провести камеральну перевірку та протягом п'яти робочих днів після закінчення такої перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, а орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу зобов'язаний перерахувати кошти на рахунок платника податків. Невідшкодовані протягом визначених статтею 200 Податкового кодексу України строків суми податку на додану вартість вважаються заборгованістю бюджету, а тому на таку суму нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган Державного казначейства України. Орган Державного казначейства України тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Таким чином, після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, подає до органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету такому платнику.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що бюджетне відшкодування податку на додану вартість раніше здійснювалося органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України та Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2011 року № 39, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу відповідного висновку.

Як вбачаться з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач-1 був повідомлений про набрання зазначеним вище рішенням суду законної сили, тобто закінчення процедури судового оскарження, проте відповідачем-1 в порушення вимог пункту 200.15 Податкового кодексу України не вчинено дії щодо подання до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (правонаступник - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби) щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ДАТ "Чорноморнафтогаз".

Разом з цим, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 №1797-VIII (набрав чинності з 01 січня 2017 року) змінено порядок здійснення бюджетного відшкодування, який не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 № 1797-VIII) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Підпунктами 200.7.1, 200.7.1 пункту 200.7 зазначеної статті встановлено, що формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов'язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Пунктом 52 підрозділу 2 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (з урахуванням доповнень, внесених Законом № 1797) визначено, що до 10 січня 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов'язаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження.

Формування, ведення, бюджетне відшкодування та офіційне публікування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (з урахуванням доповнень, внесених Законом № 1797) до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм ведення Мінфіном інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Реєстр) за формою згідно з додатком визначений Порядком ведення реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 (далі Порядок №26).

Формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства (пункт 3 Порядку №26).

Орган Державної фіскальної служби вносить до Реєстру такі дані, зокрема, дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов'язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); суму узгодженого органом Державної фіскальної служби бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження (пункт 4 Порядку №26).

За положеннями пункту 5 Порядку №26 заяви автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру (пункт 6 Порядку №26).

Отже бюджетне відшкодування суми, заявленої позивачем у декларації за січень 2013 року, мало здійснюватися на підставі поданих позивачем заяв, шляхом складання контролюючим органом відповідного висновку та надання його розпоряднику бюджетних коштів. Разом з цим, в подальшому зазначений порядок змінився і таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної фіскальної служби України щодо не внесення до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету та до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування усіх необхідних даних щодо відшкодування ДАТ "Чорноморнафтогаз" з державного бюджету податку на додану вартість, за декларацією за січень 2013 року. А також зобов'язання вказаних осіб внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету та до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування усіх необхідних даних щодо відшкодування ДАТ "Чорноморнафтогаз" з державного бюджету податку на додану вартість, за декларацією за січень 2013 року.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб'єкта владних повноважень будь-яких дій.

Таким чином, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державною фіскальною службою України порушено встановлений Податковим кодексом України обов'язок щодо внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість відомостей щодо суми узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за заявою поданою товариством за січень 2013 року та дату її узгодження за наслідками оскарження в судовому порядку.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи наявні матеріали, суд приходить до висновку про те, що відповідачі діяли поза межами наданим їм чинним законодавством компетенції, що суперечить вимогам частини другої статті 19 Конституції України та Податкового кодексу України що є підставою для задоволення позовних в визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державною фіскальною службою України.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, можу здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Серед повноважень суду відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено також, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини протиправності бездіяльності відповідача, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд, керуючись наведеними вище процесуальними нормами, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки це є єдиним за своєю суттю способом відновлення порушених прав позивача, ефективним механізмом захисту таких прав, що відповідатиме принципу ідеї верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно подачі звіту про виконання судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відтак, суд вважає за необхідне зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державну фіскальну службу України надати звіт про виконання рішення протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням.

Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, то у відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 368,00 грн.

Керуючись статтями 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків (правонаступник - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби) щодо неподання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету Публічному акціонерному товариству "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" податку на додану вартість, за декларацією за січень 2013 року.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної фіскальної служби України щодо не внесення до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету та до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування усіх необхідних даних щодо відшкодування ДАТ "Чорноморнафтогаз" з державного бюджету податку на додану вартість, за декларацією за січень 2013 року.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державну фіскальну службу України внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету та до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування усіх необхідних даних щодо відшкодування ДАТ "Чорноморнафтогаз" з державного бюджету податку на додану вартість за декларацією за січень 2013 року.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державну фіскальну службу України надати звіт про виконання рішення протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням.

Відшкодувати на користь публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" сплачені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 368,00 грн. (три тисячі триста шістдесят вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві, Державної фіскальної служби України, пропорційно.

Стягувач: публічне акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (, адреса: вул.Б.Хмельницького, 26, оф.505, Київ, 01030, )

Боржники: Офіс великих платників податків ДФС (, адреса: 04119, Київ, вул.Дегтярівська, 11г);

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 03056, Київ, пров.Політехнічний, 5а);

Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві (, адреса: 04116, Київ, вул.Шолуденка, 33/19);

Державна фіскальна служба України (, адреса: 04053, Київ, Львівська площа, 8).

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 05.10.2018.

Суддя Є.В. Аблов