Справа № 810/4080/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4080/18 Суддя (судді) першої інстанції: Виноградова О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року (повний текст складено 10 серпня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько Валентини Данилівни, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько Валентини Данилівни, в якому просила скасувати запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 5,2031 га, зареєстрованого на підставі договору оренди землі №б/н від 09 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Ківшовата Агро», номер запису про інше речове право 11534020.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що спір у даній справі є публічно правовим та має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Відповідач та третя особа відзив на апеляційну скаргу не подавали, в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Жодні письмові пояснення вказаних осіб в матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 5,4861 га (кадастрові номери НОМЕР_2 площею 0,2830 га та НОМЕР_3 площею 5,2031 га) на території Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 09 листопада 2004 року (а.с.28).

12 травня 2009 року між позивачем (орендодавець) та ТОВ «Ківшовата Агро» (орендар) укладено договір оренди землі, за який орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку НОМЕР_3 загальною площею 5,2031 га, який укладено на 5 років. 10 квітня 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору (а.с.27), за якою продовжено строк дії договору на 5 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди, яка відбулась 29 грудня 2012 року за №004100.

ОСОБА_2 звернулась до ТОВ «Ківшовата Агро» із заявою від 23 червня 2018 року (а.с.29) про повернення земельної ділянки, в якій просила не обробляти земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 5,2031 га та повернути її для власного використання за призначенням до кінця 2018 року після збору урожаю, в зв'язку з закінченням терміну дії договору.

Листом від 06 липня 2018 року №113 (а.с.30) ТОВ «Ківшовата Агро» повідомила позивача, що між нею та товариством була підписана нова редакція договору оренди землі від 27 серпня 2015 року, який зареєстрований 09 жовтня 2015 року, з терміном дії договору 10 років та 01 березня 2016 року примірник зазначеного договору був отриманий позивачем особисто, про що свідчить її підпис в журналі видачі договорів оренди пайовикам.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13 липня 2018 року №130801537 (а.с.31) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 5,2031 га 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Скоробогатько В.Д. було внесено запис про інше речове право №11534020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №25157340 від 09 жовтня 2015 року щодо права оренди земельної ділянки згідно договору оренди землі №б/н від 27 серпня 2015 року, згідно з яким орендар - ТОВ «Ківшовата Агро», орендодавець - ОСОБА_2

Вважаючи, що даний запис про інше речове право підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, дійшов висновку, що спірні правовідносини пов'язані з захистом прав щодо користування спірною земельною ділянкою, а тому цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ч.1 ст.5 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.19 КАС України Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років».

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За змістом ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до вимог п.13 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що приватний нотаріус, вчинивши оскаржуваний запис про інше речове право №11534020 допустив подвійне існування державної реєстрації речових прав, чим порушено права позивача щодо вільного розпорядження земельною ділянкою та звузили обсяг її цивільної правоздатності.

За змістом ст.1, 5, 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди землі на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України та договором оренди землі; за ч.1 ст.93 Земельного кодексу України правом оренди земельної ділянки є право, засноване на договорі. Статтями 125, 126 Земельного кодексу України встановлено правила, за якими право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього права, його оформлення відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З наведених норм вбачається, що право виникає (змінюється, припиняється) після державної реєстрації, однак на підставі договору чи відповідних правочинів.

Таким чином, протиправність дій державного реєстратора при вчиненні реєстраційного запису стосовно реєстрації іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки можливо встановити тільки за наслідками розгляду справи про правомірність укладення договору оренди між позивачем та ТОВ «Ківшовата Агро» від 27 серпня 2015 року, оскільки, здійснюючи відповідні функції з державної реєстрації прав, відповідач не перебував з позивачем у відносинах, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності щодо спірного права оренди земельної ділянки, а, відтак, не міг визнавати чи оспорювати майнові права позивача в розумінні ст.15 Цивільного кодексу України.

Тобто у цій справі позивач просить захистити своє речове право у зв'язку із тим, що ТОВ «Ківшовата Агро» не повертає земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 5,2031 га у вільне користування її власником ОСОБА_2, посилаючись на підписання нової редакції договору оренди земельної ділянки №б/н від 27 серпня 2015 року.

Скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки обов'язково впливатиме на майнові права ТОВ «Ківшовата Агро», оскільки питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено реєстрацію речового права, обов'язково постане перед судом, який буде вирішувати цей спір.

Отже, зазначений спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №821/592/16, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на положення ч.1 ст.19 ЦПК України та п.13 ч.1 ст.20 ГПК України вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій можуть розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб'єктного складу) якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав у зв'язку з оскарженням заінтересованою особою не самої реєстраційної дії (рішення), а підстави її проведення, як-от правочину, свідоцтва тощо.

Таке розмежування обумовлене й обсягом судового контролю в адміністративному судочинстві, визначеним ч.2 ст.2 КАС, який не охоплює оцінку правомірності діянь/рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на наслідки, які це діяння/рішення спричинили, чи правомірність юридичного факту, що став підставою реєстрації.

Таким чином, з урахуванням правової позиції наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду, беручи до уваги, що позивачем у справі та стороною правочину, а саме орендодавцем по договору оренди земельної ділянки №б/н від 27 серпня 2015 року, є фізична особа - ОСОБА_6, та спірні правовідносини пов'язані із захистом права позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження належною позивачу земельною ділянкою, тому спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства, однак це не призвело до неправильного вирішення питання та не є підставою для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на наявність рішень адміністративних судів у інших справах, якими аналогічні позовні вимоги були задоволені, оскільки в Україні відсутній механізм прецедентного права. Крім того, рішення судів адміністративної інстанції, на які посилається позивач, були постановлені до формування Великою Палатою Верховного Суду висновку щодо не підсудності даної категорії спорів адміністративним судам.

Твердження апелянта, що дії відповідача по реєстрації іншого речового права за ТОВ «Ківшовата Агро» згідно договору №б/н від 27 серпня 2015 року призвели до подвійної реєстрації речових прав, а тому даний спір належить розглядати саме за правилами КАС України, відхиляються судом, оскільки подвійна реєстрація передбачає повторну реєстрацію похідного речового права - права користування земельною ділянкою у разі наявного та зареєстрованого тотожного права на ту саму земельну ділянку за іншим користувачем. В рамках даної справи, як за договором оренди землі №б/н від 12 травня 2009 року (з урахуванням додаткової угоди від 10 квітня 2012 року), так і за договором оренди землі №б/н від 27 серпня 2015 року орендарем є ТОВ «Ківшовата Агро» і саме за цим товариством зареєстроване право оренди земельної ділянки в обох випадках, що виключає подвійну реєстрацію права користування земельною ділянкою за іншим користувачем та свідчить, що в даній справі підлягає встановленню правомірність набуття ТОВ «Ківшовата Агро» права користування на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 5,2031 га.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма