Справа № 1740/2177/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2018 року м. Рівне №1740/2177/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Самкової Т.А.; позивача ОСОБА_1; представника відповідача 1 ОСОБА_2 (довіреність від 15 лютого 2018 року); представника відповідача 2 ОСОБА_2 (довіреність від 22 січня 2018 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області та Державної фіскальної служби України про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується відповідач 1) та Державної фіскальної служби України (далі іменується відповідач 2), в якому позивач просить суд визнати протиправною відмову відповідача 1 у виплаті одноразової грошової допомоги у звязку з втратою професійної працездатності в розмірі 25 відсотків, спричиненою захворюваннями, що повязані із проходженням служби; зобовязати відповідача 1 скласти та подати до відповідача 2 висновок щодо виплату позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з втратою професійної працездатності в розмірі 25 відсотків, спричиненою захворюваннями, що повязані із проходженням служби, в розмірі відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850; зобовязати відповідача 2 розглянути та прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги у звязку з втратою професійної працездатності в розмірі 25 відсотків, спричиненою захворюваннями, що повязані із проходженням служби, в розмірі відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

В обґрунтування позову зазначає, що з 22.05.2003 проходив службу в органах податкової міліції. Наказом відповідача 1 від 29.03.2018 №9-о позивач був звільнений з посади та органів податкової міліції за віком. Після звільнення відповідно до свідоцтва про хворобу від 03.05.2018 №48 позивачу встановлено захворювання повязане з проходженням військової служби. 13.07.2018 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з втратою професійної працездатності в розмірі 25 відсотків спричиненого захворюваннями, що повязані із проходження служби, однак відповідач 1 відмовив йому у виплаті такої допомоги, мотивуючи це тим, що проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам податкової міліції, втрату працездатності яким встановлено після втрати чинності Законом України Про міліцію, законодавчо не визначено, а відповідні виплати здійснюються на виконання судових рішень. Вказану відмову позивача вважає протиправною, оскільки відповідно до абзацу 3 пункту 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Так, статтею 23 Закону України Про міліцію було передбачено, зокрема, що у разі отримання працівником міліції поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обовязків, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. На виконання вказаної статті Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 21.10.2015 №850, якою затверджений Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, та яка є чинною на даний час. З наведених підстав, просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 09.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 06.11.2018.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідач 1 подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача 1 в судовому засіданні зазначила, що діяльність податкової міліції регулюється розділом XVIII Податкового кодексу України. Так, правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції визначається статтею 356 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 1 якої держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Стаття 23 Закону України Про міліцію дійсно передбачала право на призначення та виплату працівнику міліції одноразової грошової допомоги у разі отримання ним поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обовязків, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності. Однак, 07.11.2015 Закон України Про міліцію втратив чинність у звязку з набранням чинності Законом України Про Національну поліцію. Тобто, станом на день звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у звязку з втратою професійної працездатності, механізм розрахунку та виплати такої допомоги законодавчо не був визначений. Таким чином, представник відповідача 1 вказує, що відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, відповідач 1 діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки в позовній заяві позивач не вказує яким чином дії відповідача 2 порушили його права. Представник відповідача 2 в судовому засіданні зазначила, що відповідно до пункту 8 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, на який посилається позивач як на підставу задоволення заявлених ним вимог, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сімї загиблого (померлого) працівника міліції. Пунктом 9 вказаного Порядку встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Представник відповідач 2 вказує, що документи щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з втратою професійної працездатності до відповідача 2 не надходили та, відповідно, ним не приймалося будь-яких рішень щодо призначення або відмови в призначенні позивачу такої допомоги. При цьому, зазначає, що позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем 2 були порушенні його права. З наведених підстав просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач у відповідях на відзиви позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 06.11.2018.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції Головного управління ДФС у Рівненській області.

Наказом Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.03.2018 №9-о, відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, пункту 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, підполковник податкової міліції ОСОБА_1, начальника штаба оперативного управління Головного управління ДФС у Рівненській області звільнено з посади та органів податкової міліції за підпунктом "а" пункту 64 (за віком) (а.с.8).

Згідно з свідоцтвом №48 від 03.05.2018, військово-лікарська комісія ДУ ТМО МВС України по Рівненській області встановила причинний зв'язок захворювання позивача з проходженням військової служби (а.с.9-11).

Відповідно до довідки Рівненської міжрайонної спеціалізованої кардіологічної МСЕК серії АГ №0019855 від 27.06.2018, позивачу встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% одноразово (а.с.12).

12.07.2018 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги через втрату професійної працездатності в розмірі 25% у звязку з захворюваннями, що повязанні з проходженням служби (а.с.13).

Листом від 26.07.2018 за №6073/10/17-00-04-115 відповідач 1 повідомив позивачу, що проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам податкової міліції, втрату працездатності яким встановлено після втрати чинності Законом України Про міліцію, законодавчо не врегульовано. Також, зазначив, що розрахунок та виплата такої допомоги здійснюється на виконання судових рішень, що набрали законної сили (а.с.14).

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України.

Пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідності до частини 7 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №565), у разі отримання працівником міліції поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обовязків, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому розмір одноразової грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Отже, статтею 23 Закону №565 передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника податкової міліції виникає, зокрема у разі часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, під час виконання ним службових обовязків.

Закон №565 втратив чинність 07.11.2015, у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580).

Відповідно до абзацу 3 пункту 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №580 (в редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин), право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та з підстав, визначених Законом №565, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580.

За змістом статті 23 Закону №565 порядок та умови призначення і виплати особі одноразової грошової допомоги у звязку з частковою втратою нею працездатності без встановлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах податкової міліції, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання статті 23 Закону №565, Кабінет Міністрів України постановою від 12.05.2007 №707 затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі Порядок №707).

Вказана постанова набрала чинності 23.05.2007.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 Порядку №707, одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У звязку з прийняттям Закону України від "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13.02.2015 №208-VIII, Кабінет Міністрів України постановою від 21.10.2015 №850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції (далі Порядок №850).

Вказана постанова набрала чинності 31.10.2015.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальними експертними комісіями, - у розмірі, що визначається у відсотках 100-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому розмір грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб.

Отже, на час установлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності у звязку з захворюванням, повязаним з проходженням військової служби, чинними є обидва Порядки (№707 та № 850), які регулюють однопредметні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, передбаченої статтею 23 Закону №565.

При цьому, Порядок №850 прийнятий у звязку із внесенням Законом України від 13.02.2015 №208-VIII змін до статті 23 Закону №565 в частині розміру одноразової грошової допомоги.

Конституційний Суд України у пункті 3 рішення від 03.10.1997 №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, якою затверджений Порядок №850, встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 №208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707.

Відповідності до підпункту 2 пункту 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону №565, здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності.

Отже, призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №707 можливе лише за умови, що особа мала право на отримання такої допомоги до 12.03.2015 року, тобто до дня набуття чинності Законом України від 13.02.2015 №208-VIII.

Позивач набув таке право у липні 2018 року, тобто після 12.03.2015, а тому розмір допомоги має бути визначений у відповідності з нормами Порядку №850.

На переконання суду, відсутність у Порядку №850 вказівки на поширення його дії на працівників податкової поліції, призначення допомоги яким здійснюється відповідно до статті 23 Закону №565, не є підставою для позбавлення їх права на отримання одноразової допомоги у розмірі, визначеному діючим на дату установленням ступеня втрати працездатності Порядком №850.

Таким чином, суд вважає, що позивач, як працівник органів податкової поліції, має право на отримання одноразової грошової допомоги у звязку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності, під час виконання ним службових обовязків, відповідно до статті 23 Закону №565 у розмірі, визначеному Порядком №850.

З огляду на вказане, твердження відповідача 1 щодо відсутності законодавчо встановленого механізму розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам податкової міліції, втрату працездатності яким встановлено після втрати чинності Законом №565, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

Пунктом 7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у звязку з установленням ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Матеріалами справи підтверджується, що до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з установленням ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності від 13.07.2018 позивач надав відповідачу 1 всі документи, визначені пунктом 7 Порядку №850.

Згідно з пунктом 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Тобто, на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції покладено обов'язок подання висновку щодо виплати грошової допомоги .

Тому, отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, керуючись пунктом 8 Порядку № 850, відповідач 1 був зобовязаний направити висновок про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, під час проходження ним служби в органах податковій поліції, та інші документи, перелік яких визначений Порядком №850, для прийняття рішення.

Натомість, листом від 26.07.2018 за №6073/10/17-00-04-115 відповідач 1 повідомив позивачу про відсутність законодавчо встановленого механізму проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам податкової міліції, втрату працездатності яким встановлено після втрати чинності Законом №565, чим фактично відмовив останньому у виплаті такої допомоги та порушив встановлені позивачу державою гарантії соціального захисту.

Отже, в даному випадку, відповідач 1 всупереч вимогам частини 2 статті 19 Конституції України діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови відповідача 1 у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з частковою втратою ним працездатності без установлення інвалідності, зобовязання відповідача 1 скласти та подати відповідачу 2 висновок щодо виплати позивачу такої допомоги є обґрунтованими та такими, що належать до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині зобовязання відповідача 2 розглянути висновок відповідача 1 та прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з частковою втратою ним працездатності без установлення інвалідності, суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Разом з тим, згідно із змістом позовної заяви та відзивів учасниками справи не заперечується той факт, що відповідач 1 не готував та не направляв до відповідача 2 висновок про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, під час проходження ним служби в органах податковій поліції, та, відповідно, відповідач 2 не приймав жодних рішень щодо виплати або відмови у виплаті позивачу такої допомоги.

Отже, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача 2 розглянути висновок відповідача 1 та прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, під час проходження ним служби в органах податковій поліції, на думку суду, є передчасними та не належать до задоволення, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки відповідний висновок відповідача 1 до відповідача 2 ще не надходив.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (33016, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Рівненській області (33023, місто Рівне, вулиця Відінська, 12; ) та Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, 8; ) про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Рівненській області, викладену в листі від 26 липня 2018 року №6073/10/17-00-04-115, щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку з втратою професійної працездатності в розмірі 25%, спричиненою захворюваннями, що повязані із проходженням служби.

Зобовязати Головне управління ДФС у Рівненській області скласти та подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку з втратою професійної працездатності в розмірі 25%, спричиненою захворюваннями, що повязані із проходженням служби, в розмірі відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

У задоволенні позовних вимог в частині зобовязання Державної фіскальної служби України розглянути та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку з втратою професійної працездатності в розмірі 25%, спричиненою захворюваннями, що повязані із проходженням служби, в розмірі відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.