Справа № 826/3694/17
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3694/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Аліменка В.О.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 червня 2018 року, у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд державного майна України, Вінницька міська рада, Дочірнє підприєство «Дитячий санаторій ім. М.М. Коцюбинського» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2017 року №87-р,-

У С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про скасування розпорядження від 08 лютого 2017 року №87-р «Про передачу нерухомого майна у власність територіальної громади м. Вінниця».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2018 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2017 року №87-р "Про передачу нерухомого майна у власність територіальної громади м. Вінниця" передано будівлі і споруди (літер А, В, Г, Е, Ж, Р, С, Т, У, Ф, Х, Ц, Ч, Кб, М, Ш, Щ, З, И, О, П, Л, К, Б) по вул. Маяковського, 247, у м. Вінниці, що розміщені на земельних ділянках площею 0,0089 гектара (кадастровий номер :03:054:0023), 0,168 гектара (кадастровий номер :03:053:0178), 0,3718 гектара (кадастровий номер :03:056:0065), 0,2161 гектара (кадастровий номер :03:056:0064), 3,8374 гектара (кадастровий номер :03:056:0063), у власність територіальної громади м. Вінниці.

Згідно ст.113 та 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який зокрема забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" визначено, що об'єктами управління державної власності є, зокрема, майно, яке передане державним комерційним підприємствам установам та організаціям.

Стаття 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" встановлює, що Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України серед іншого приймає рішення про передачу відповідно до закону об'єктів державної власності в комунальну власність, дає згоду на передачу об'єктів з комунальної в державну власність.

Порядок безоплатної передачі об'єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об'єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування (далі - самоврядні організації), до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій, визначає Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року №1482 (далі по тексту - Положення).

Відповідно до підпункту "а" пункту 2 Положення об'єктами передачі можуть бути цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів (далі - підприємства), крім об'єктів, визначених підпунктом "д" цього пункту. Структурний підрозділ підприємства може бути об'єктом передачі після виділення його в установленому порядку в цілісний майновий комплекс на підставі розподільного балансу; нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі об'єкти незавершеного будівництва, крім об'єктів, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Положення, а також нежитлові приміщення після виділення їх в окрему облікову одиницю (інвентарний об'єкт) та за умови подальшого укладення з іншими балансоутримувачами будинку, в якому передаються приміщення, договору про спільне користування та утримання будинку і прибудинкової території), яке використовується для розміщення апарату державного органу.

Згідно з підпунктом "а" пункту 4 Положення передбачено, що передача об'єктів права державної власності здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених підпунктами "а", "ґ" пункту 2 цього Положення;

Відповідно до пунктів 5, 6 Положення пропозиції щодо передачі об'єктів права державної власності, яка здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погоджуються ініціатором передачі з: відповідним органом, уповноваженим управляти державним майном, або самоврядною організацією; відповідним органом охорони культурної спадщини - у разі передачі об'єктів культурної спадщини, що є пам'ятками; Антимонопольним комітетом - шляхом отримання дозволу на зазначену передачу у випадках, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції; підприємством - у разі передачі закріпленого за ним на праві господарського відання (оперативного управління) майна; трудовим колективом підприємства - у разі передачі об'єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів цього підприємства. Згода трудового колективу підприємства подається у формі виписки з протоколу загальних зборів (конференції представників).

Якщо передача здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, пропозиції, погоджені відповідно до вимог пункту 5 цього Положення, подаються ініціатором такої передачі до Міністерства економічного розвитку і торгівлі.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі на підставі узгоджених пропозицій, внесених із дотриманням вимог цього Положення, готує і у місячний термін подає за погодженням з Мінфіном, Фондом державного майна та Державною службою статистики проекти відповідних рішень Кабінету Міністрів України.

Отже, як слідує із вищезазначених норм законів Кабінет Міністрів України є органом управління об'єктами державної власності та наділений повноваженнями стосовно реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб; при цьому Кабінет Міністрів України має право передавати об'єкти права державної власності, у тому числі нерухоме майно, за відповідним рішенням.

Відповідено до рішення Господарського суду Вінницької області від 04 квітня 2013 року у справі №9/171/2011/5003 за позовом Першого заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Виконавчого комітету Вінницької міської ради та Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про визнання недійсним рішення та визнання права власності на будівлі за державою, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 січня 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 19 червня 2014 року, визнано право власності за державою в особі Фонду державного майна України на будівлі Дочірнього підприємства "Дитячий санаторій ім. М.М. Коцюбинського", розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Маяковського, буд. 247 (колишній номер 243), а саме: лікувальний корпус "А", корпус №3 "В", корпус №4 "Г", клуб-бібліотека "Е", харчоблок "Ж", контора "Р", корпус №5 "С", корпус №11 "Т", корпус №10 "У", корпус №6 "Ф", корпус №7 "Х", корпус №8 "Ц", корпус №9 "Ч", кінобудка "Кб", склад "М", кювет "Ш", приймальне відділення "Щ", убиральня "З", погріб "И", бензосховище "О", льодовик "П", насосна станція "Л", пожежна насосна станція "К".

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30208321, від 28 листопада 2014 року право власності на спірне майно зареєстровано за Державою Україна в особі Фонду державного майна України на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17573688 від 28 листопада 2014 року.

Таким чином, будівлі Дочірнього підприємства "Дитячий санаторій ім. М.М. Коцюбинського", розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Маяковського, буд. 247, є державною власністю, а тому передача цього нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці здійснена Кабінетом Міністрів України на підставі та у межах, визначених Законом України "Про управління об'єктами державної власності".

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2017 року №87-р "Про передачу нерухомого майна у власність територіальної громади м. Вінниця" є правомірним.

Крім того, суд вірно зазначив, що у межах спірних правовідносин у позивача відсутнє порушене право, як необхідна умова для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Аналогічні правові норми містить Кодекс адміністративного судочинства України у редакції від 03.10.2017 року.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Під порушенням прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин слід розуміти негативні наслідки, які були спричинені рішенням органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Обґрунтовуючи право на звернення до суду, позивач посилається на те, що ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" продовжує бути належним власником нерухомого майна, тому що право власності на нього за державою не зареєстровано.

Проте, як встановлено в ході розгляду справи відсутні докази, які б підтверджували, що будівлі Дочірнього підприємства "Дитячий санаторій ім. М.М. Коцюбинського", розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Маяковського, буд. 247, є власністю позивача.

Також є безпідставними доводи апелянта про те, що розпорядження Фонду державного майна має стосуватися передачі майнового комплексу із сфери управління Фонду до сфери усправлінян територіальної громади м. Вінниця виходячи з вищевикладених доводів.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спірним розпорядження права та інтереси ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" не порушені і не обмежені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Аліменко В.О.

Повний текст виготовлено: 07 листопада 2018 року.