Справа № 2040/5296/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 2040/5296/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Гуцала М.І.

суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 (повний текст складено 29.08.2018) суддя І інстанції Сагайдак В.В. по справі № 2040/5296/18

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (в подальшому - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу начальника Департаменту патрульної поліції України за №596 від 04.05.2018 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу начальника Департаменту патрульної поліції України за №538 о/с від 04.06.2018 в частині звільнення його за п. 6 ч. 1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію". Просив поновити його на посаді лейтенанта поліції інспектора роти №8 батальйону №2 Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (з 04.06.2018 по день поновлення на службі).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу з вимогами про його скасування та прийняття нового судового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що службове розслідування було проведено з порушенням передбаченої законодавством процедури, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, заявник апеляційної скарги вказує на неможливість використання відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, посилаючись на норми ст. 32, ч. 3 ст. 62 Конституції України та ст. 307 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних». Стверджує про недопущення ним порушень вимог Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Закону України «Про запобігання санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки факту перевищення норм допустимого рівня шуму при прослуховуванні ним у своїй квартирі музики 18.01.2018 не було встановлено. Заперечує спричинення ним матеріальної шкоди сусідам шляхом пошкодження вхідних дверей. Вважає службове розслідування формально проведеним, а його результати необґрунтованими. Вказує на недотримання процедури проведення службового розслідування та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Зокрема, відмічає незабезпечення його участі у такому розслідуванні, безпідставне продовження строків його проведення та затвердження результатів розслідування, невідповідність його тексту в оригіналі отриманій копії. Наголошує на незаконності його звільнення під час тимчасової непрацездатності, що є, на його думку, достатньою підставою для поновлення на раніше займаній посаді.

В судовому засіданні представник позивача вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував. Просить суд залишити прийняте судове рішення без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Стверджує про наявність у справі достатніх доказів на підтвердження існування законних підстав для звільнення позивача зі служби, яке було здійснено з дотриманням передбачених законодавством процедур та строків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Департаменту патрульної поліції від 07.11.2015 №115 о/с ОСОБА_1 був прийнятий на службу в поліції та призначений на посаду інспектора роти № 8 батальйону №2 УПП у м. Харкові (а.с.65).

До Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції 21.01.2018 надійшов рапорт старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Харківській області лейтенанта поліції Попова І.М., в якому повідомлялося, що 18.01.2018 екіпажу КУПОЛ -0207 у складі інспекторів роти № 2 батальйону №3 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Кравченко К.О. та лейтенанта поліції Зубахіна Є.В. близько 22год. 44 хв. на службовий планшет від оператора спеціальної лінії " 102" надійшло повідомлення про те, що мешканка квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, скаржиться на гучність прослуховування музики сусідом, який заважає відпочивати та ламає її вхідні двері. Прибувши на місце події інспекторам було встановлено, що порушував громадський спокій громадянин ОСОБА_1, який перебував в стані алкогольного сп'яніння та порушує громадський спокій (а.с. 107).

Начальник Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції 22.01.2018 звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції з доповідною запискою про необхідність призначення службового розслідування (а.с. 63).

З метою встановлення причин та обставин можливого порушення громадського порядку, до якого може бути причетний інспектор роти № 8 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_1, що мало місце 18.01.2018, відповідно до п.4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", п.9 розділу II Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію"", ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІУ, п. 2.2.20, 2.5, 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС №230 від 12.03.2013, наказом Начальника Департаменту патрульної поліції №522 від 07.02.2018 було призначено службове розслідування (а.с.61).

Згідно висновку проведеного службового розслідування, за вчинення 18.01.2018 дисциплінарного проступку у вигляді порушення правил додержання тиші в громадському місці (багатоквартирному будинку, розташованому за адресою м. Харків, вул. Чернишевська, 85), зневажливе ставлення до громадян, що мешкають по сусідству, а також до колег по службі та прояви неповаги до старших по службі та по званню, зухвалого ставлення до вищезазначених подій, нехтування правил поведінки та службової етики у позаслужбовий час, що є порушенням вимог ч. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, п.п. п. 1, 3, 4, 8, 9, 10, 11 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", а також, ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", а також п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" та Присяги поліцейського, керуючись ст. 15 КУпАП, п.п. 10, 12, 13, 14, 15 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про дисциплінарний статуту органів внутрішніх справ України" на підставі п. 8 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про дисциплінарний статуту органів внутрішніх справ України", інспектор роти №8 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 підлягав звільненню зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 84-96).

На підставі висновку службового розслідування, затвердженого 06.04.2018 начальником Департаменту патрульної поліції Є.О.Жуковим, за вчинення дисциплінарного проступку, на підставі пункту 8 частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", інспектора роти № 8 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 наказом "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 04.05.2018 №596 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с. 158-159).

На підставі наказу Департаменту патрульної поліції №596 від 04.05.2018 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора роти №8 батальйону №2 Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції було звільнено зі служби в поліції з 04.06.2018, відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "По особовому складу" від 04.06.2018 №538 о/с (а.с.13).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що 18.01.2018 позивач дійсно вчинив дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку та свідчать про недотримання законодавства, порушення норм професійної та службової етики. Оскільки за факт скоєння дисциплінарного проступку було підтверджено результатами проведеного службового розслідування, за висновками суду у відповідача були наявні підстави для видання наказу від 04.05.2018 № 596, який в подальшому було реалізовано шляхом видання наказу від 04.06.2018 о/с.

Колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховує фактичні обставини справи та норми діючого законодавства на час спірних правовідносин сторін.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

Підставою для звільнення позивача визначено п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", згідно якого поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з п. 4 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII, до затвердження відповідним законом Дисциплінарного статуту Національної поліції України підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІУ (далі за текстом - Дисциплінарний статут).

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно з ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні, відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом МВС України №230 від 12.03.2013 (в подальшому Інструкція № 230).

Відповідно до п. 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс. Проведення службового розслідування відбувається на підставі письмово оформленого наказу уповноваженого на те начальника.

Приписами п. 5.1 - 5.4 Інструкції № 230 встановлено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування було призначене наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 07.02.2018 (а.с.61), строк якого завершувався 07.03.2018.

Проте, начальником Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції 06.03.2018 було складено доповідну записку (а.с.64) з проханням продовжити термін проведення службового розслідування, оскільки станом на 05.03.2018 позивач до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління для надання пояснень в рамках даного службового розслідування не з'явився, мотивуючи перебуванням на лікарняному та бажанням давати пояснення після ознайомлення з матеріалами службового розслідування в присутності адвоката.

Термін проведення службового розслідування було продовжено до 07.04.2018 начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Жуковим Є.О., про що свідчить його підпис під словом «Дозволяю» на супровідному документі до листа № 2235/41/14/02-2018 від 07.03.2018.

В той же час, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що службове розслідування проводилось довше встановленого строку без видачі відповідного наказу про продовження строку службового розслідування.

Визнаючи такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 5.1 Інструкції № 230 передбачена можливість продовження строку службового розслідування за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії. Тобто, вищевказана Інструкція не передбачає видачі відповідного наказу про продовження строку службового розслідування.

Посилання скаржника на приписи п. 2.6. Інструкції є безпідставними, так як вони стосуються лише підстав проведення (призначення) службового розслідування, а не продовження його строків. В даному випадку уповноваженою на то особою було у письмовій формі 07.03.2018 узгоджено продовження терміну проведення службового розслідування за мотивованою доповідною запискою від 06.03.2018, що не суперечить вимогам п. 5.1 Інструкції № 230.

Ствердження заявника апеляційної скарги про невідповідність поданої доповідної записки вимогам Інструкції з контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС від 13.06.2016 № 503, оскільки відсутній номер вихідного документу, номер вхідного документу та резолюція на продовження розслідування, спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні супровідним листом № 2235/41/14/02-2018 від 07.03.2018 до доповідної записки та письмовою резолюцією про надання дозволу начальником Департаменту патрульної поліції (а.с. 225 - 227).

Позивач звертає увагу суду на той факт, що частина друга доповідної записки голови комісії щодо не з'явлення ОСОБА_1 станом на 05.03.2018 для надання пояснень в рамках службового розслідування не відповідає дійсності, оскільки саме 05.03.2018 він подав рапорт особисто начальнику патрульної поліції в Харківській області про надання йому матеріалів службового розслідування для ознайомлення (а.с. 41). Такі доводи апеляційної скарги свідчать лише про бажання позивача прийняти участь у службовому розслідуванні, а не про бажання надати пояснення, що не спростовує обгрунтованість змісту доповідної записки.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що в своєму рапорті від 05.03.2018 (а.с. 41) позивач сам наполягає на продовженні строку службового розслідування, зважаючи на його тимчасові проблеми зі здоров'ям, які унеможливлювали його участь у такому службовому розслідуванні.

По закінченню службового розслідування позивачу листом (а.с. 20) було запропоновано ознайомитись з матеріалами службового розслідування за фактом можливого порушення громадського порядку. Зазначений лист був отриманий позивачем 06.04.2018, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 на ньому та власноручний запис про часткове ознайомлення з матеріалами службового розслідування.

Того ж, 06.04.2018, дня позивачу було запропоновано надати пояснення, однак ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення, вказавши, що він бажає надавати пояснення в присутності адвоката в інший час та інший день, про що посадовими особами відповідача складено акт про відмову надати пояснення від 06.04.2018 (а.с.109).

За результатами проведеного службового розслідування начальником, який призначив службове розслідування, 06.04.2018 було затверджено висновок службового розслідування (а.с. 84-96).

У своїх доводах заявник апеляційної скарги вказує на те, що у нього 06.04.2018 вимагали пояснень всупереч розділу XIII п. 13 Інструкції з організації розслідування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС №111 від 16.02.2018, оскільки він перебував на чергуванні.

Колегія суддів такі доводи апеляційної скарги вважає теж необгрунтованими, оскільки зазначеним нормативним актом передбачено залишення зони реагування поліцейським з дозволу диспетчера та оперативного чергового. Отже, можливість виклику позивача для ознайомлення з матеріалами службового розслідування та надання пояснень під час його чергування 06.04.2018 передбачена діючим законодавством. Сам факт надання матеріалів службового розслідування для ознайомлення 06.04.2018 не заперечується позивачем.

В апеляційній скарзі позивач додатково зазначає про невідповідність стверджень відповідача щодо дійсності відмови від надання пояснень, як це вказано в акті від 06.04.2018, складеного старшим інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Харківській області Кизим А.В., інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Харківській області Коротун О.О., заступником начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Харківській області Симоновим О.В. (а.с. 109). Зокрема, позивач вказує на дату складання висновку - 04.04.2018, хоча акт про відмову у наданні пояснень був складений 06.04.2018. В той же час у висновку службового розслідування зазначається, що відмову ОСОБА_1 від 06.04.2018 було взято до уваги (а.с. 87). Також, звертає увагу на те, що акт про відмову надати пояснення (а.с. 109) був зареєстрований тільки 11.04.2018, а тому лише з цієї дати він має статус документа, який можливо долучити до службового розслідування. На його думку, зважаючи на дату завершення службового розслідування 04.04.2018, вказівка в ньому про акт фіксації відмови у наданні пояснень від 06.04.2018, який зареєстрований 11.04.2018, протирічить вимогам Інструкції про організацію діловодства в системі МВС України, затвердженої наказом МВС № 747 від 23.08.2012.

Надаючи оцінку зазначеним доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з положень Інструкції № 230, якою передбачено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Пунктом 6.3 Інструкції передбачено, що особа стосовно якої проводиться службове розслідування, має право:

- отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування;

- брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування;

- висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять).

Водночас, небажання особи, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим саме по собі, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку завчасно зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Отже, при доведеності порушення працівником трудової дисципліни, відсутність письмових пояснень особи з цього приводу, не може бути підставою для визнання наказу про звільнення позивача незаконним. Зазначені висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 04.10.2018 у справі 806/2272/16, враховуються при вирішенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1

Крім того, колегія суддів враховує неспростований факт складання 06.04.2018 акту про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень, врахування якого за часом було цілком можливим при затвердженні 06.04.2018 начальником Департаменту патрульної поліції висновку службового розслідування в межах строку його проведення.

Заявник апеляційної скарги також зазначає, що лише 25.07.2018 Управління патрульної поліції в Харківській області на його заяву від 09.07.2018 надало копію висновку службового розслідування з відміткою про її відповідність оригіналу. Проте, за ствердженням позивача, відповідність отриманого тексту неможливо ідентифікувати, оскільки він містить закреслення та пробіли, що свідчить, на його думку, про неналежність такого документу.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши в судовому засіданні наявну у матеріалах справи копію висновку службового розслідування та надану позивачем для огляду копію отриманого ним висновку службового розслідування, погоджується з оцінкою суду першої інстанції щодо ідентичності змісту цих документів, за виключенням персональних даних опитуваних осіб, відсутність яких не впливає на можливість здійснення позивачем повноцінного захисту своїх прав, в тому числі у судовому порядку.

Згідно вимог ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Заявник апеляційної скарги вказує на те, що його можливі порушення були вчинені в позаслужбовий час та не на робочому місці, не на території установи, в якій він працює, а тому не можуть сприйматись як порушення службової дисципліни. Крім того, приведені відповідачем дані про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у минулому не можуть братися за основу, оскільки за них він вже поніс покарання. Відповідно, на його переконання, вид застосованого дисциплінарного стягнення не відповідає тяжкості скоєного та є надмірним.

На підтвердження відсутності підстав для застосування до нього крайнього заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення зі служби позивач зазначає про недоведеність факту порушення ним громадського порядку 18.01.2018, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за ст. 182 КУпАП не складався.

Суд апеляційної інстанції, підтверджуючи правомірність накладеного дисциплінарного стягнення на позивача, зауважує, що підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Колегія суддів зазначає, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Посилання скаржника на можливість застосування до нього дисциплінарного стягнення лише у тому випадку, коли буде доведена його вина у вчиненні адміністративного правопорушення (за порушення громадського порядку) є безпідставним, оскільки підставами для проведення службового розслідування можуть бути не тільки скоєння поліцейським адміністративних правопорушень, але і вчинення інших діянь, які порушують службову дисципліну, а також події, які сталися за участю поліцейського та можуть викликати суспільний резонанс.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що застосування та реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов'язана із порушенням справи про адміністративне правопорушення та набрання чинності відповідної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Навіть наявність провадження по адміністративній справі, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключало б можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни. Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №815/4463/17.

З приводу застосування до позивача вищезазначеного дисциплінарного стягнення, колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, а тому його застосування має бути продиктоване особливими обставинами, що унеможливлюють подальше перебування такої особи на службі. При цьому враховується, що норми Закону України «Про національну поліцію» та норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ покладають на поліцейських обов'язок щодо неухильного дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та сприянню їх реалізації.

Враховуючи зміст Присяги працівника поліції колегія суддів зауважує на підвищеному рівні відповідальності працівників поліції, у порівнянні з іншими громадянами, та застосування до них більш суворих дисциплінарних стягнень за дисциплінарні правопорушення.

Як було встановлено в ході судового розгляду, в основу оскаржуваних наказів та висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку лягли, в тому числі, обставини неналежної поведінки ОСОБА_1 18.01.2018 щодо порушення громадського спокою за місцем його проживання в будинку АДРЕСА_1.

Зокрема, з наявних у справі матеріалів службового розслідування вбачається, що позивач, зневажливо ставився до громадян, що мешкають по сусідству, а також до колег по службі, допускаючи прояви неповаги до старших по службі та по званню, зухвале ставлення до вищезазначених подій, нехтування правил поведінки та службової етики у позаслужбовий час, що є порушенням вимог ч. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, п.п. п. 1, 3, 4, 8, 9, 10, 11 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", а також, ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", а також п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" та Присяги поліцейського.

Відповідно, посилання ОСОБА_1 на порушення відповідачем принципу презумпції невинуватості у зв'язку із затвердженням висновку службової перевірки без наявності відповідного судового рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, є необґрунтованими, оскільки підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало грубе порушення ним своїх професійних обов'язків, а не вчинення адміністративного правопорушення.

З цих же міркувань визнаються необгрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність перевищення допустимих рівнів шуму, з посиланням на Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Закон України «Про запобігання санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки ці обставини не були підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обрання відповідачем виду дисциплінарного стягнення відповідало характеру та тяжкості проступку, вчинення якого підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи. Адже, в основі поведінки працівника поліції законодавчо закладено етичні, правові та службово-дисциплінарні норми, дотримання яких є одним із головних обов'язків особи, що іде на службу до органів внутрішніх справ. Дана обставина зумовлює підвищений рівень відповідальності працівників поліції, у порівнянні з іншими громадянами, та застосування до них більш суворих дисциплінарних стягнень за дисциплінарні правопорушення. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.10.2018 справа 805/996/16-а.

Судом правильно враховано ту обставину, що на час вчинення 18.01.2018 дисциплінарного проступку у ОСОБА_1 вже були 2 дисциплінарні стягнення, накладені на нього наказами Департаменту патрульної поліції № 645 від 12.04.2017 та №1469 від 27.09.2017 (а.с. 154-157), що характеризує особистість позивача як неодноразового порушника службової дисципліни. Зокрема, наказом Департаменту патрульної поліції № 645 від 12.04.2017 позивачу було оголошено сувору догану за те, що 18.01.2017 у ході спілкування з громадянином він поводився недоброзичливо та нестримано, без контролю над своїми емоціями, вибивши у чоловіка мобільний телефон з рук та направивши йому ліхтар в обличчя. Також, наказом Департаменту патрульної поліції №1469 від 27.09.2017 ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність за те, що він 27.06.2017 застосував до громадянина заходи фізичного впливу та спеціальний засіб (кайданки) без законних на то підстав. Зазначені накази не були скасовані, а накладені дисциплінарні стягнення не достроково зняті на час вчинення 18.01.2018 позивачем нового дисциплінарного проступку.

Також, колегія суддів бере до уваги відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів інспекторів патрульної поліції Зубахіна Є.В. та Кравченко К.О. (а.с.66), якими підтверджується вживання позивачем зухвалої поведінки, нецензурної лайки, фізичного впливу відносно колег по службі, в тому числі старших по званню.

Доводи заявника апеляційної скарги про отримання відео з реєстраторів в порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних» є безпідставними, оскільки застосування відеореєстраторів поліцейськими при виконанні своїх службових обов'язків передбачено ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Ствердження позивача про втручання у його особисте життя через поширення конфіденційної інформації аргументовано також вимогами ст. 32 Конституції України, яка не допускає збирання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, а також ст. 307 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа може бути знята на фото -, відео - або аудіо плівку також лише за особистою згодою.

Такі ствердження заявника апеляційної скарги не спроможні довести протиправність дій працівників поліції з відеофіксації події 18.01.2018, оскільки в ст. 11 Закону «Про інформацію» заборона збирання саме конфіденційної інформації стосується відомостей про національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також дані про адресу, дату і місце народження. В свою чергу, стаття 307 Цивільного кодексу України чітко зазначає, що отримання згоди особи на зйомку, якщо зйомка проводиться відкрито на вулиці, на зборах, конференції, мітингу або на інших заходах подібного характеру, тільки допускається, але не є обов'язковою.

Крім того, Закон України «Про захист персональних даних», так і низка інших законів, що регулюють публічну сферу суспільних відносини, спрямовані на забезпечення прозорості діяльності осіб, що займають посади, пов'язані з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Зокрема, статтею 5 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що «не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень». Стаття 21 Закону «Про інформацію» вказує, що «конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень». Застосування зазначених норм законодавства до позивача обумовлено фактом перебування його на службі у поліції.

Колегія суддів, відхиляючи доводи апеляційної скарги про незаконність втручання в особисте життя позивача, враховує рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України (справа № 1-9/2012 від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012)., в якому визначено, що до конфіденційної не належить інформація, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 про перебування його на лікарняному під час винесення відповідачем наказів №596 від 04.05.2018 та №538 о/с від 04.06.2018, колегія суддів виходить з того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження вказаних обставин.

В силу вимог Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 13.11.2001 №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності або довідкою органу у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров'я.

Згідно п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я від 13.11.2001 №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Пункт 1.2. передбачає, що видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Пунктом 1.9. встановлено, що листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу. Пункт 2.22 говорить, що тимчасова непрацездатність осіб рядового і начальницького складу засвідчується довідкою органу, у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров'я.

У разі вибору особою рядового і начальницького складу лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи довідка видається відповідно до пункту 1.9 розділу 1 цієї Інструкції.

Отже, витяг з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 19), довідка комунального закладу охорони здоров'я про виїзд 04.06.2018 о 16.49 на звернення ОСОБА_1 бригади екстреної медичної допомоги (а.с. 17), консультативний висновок лікаря-спеціаліста від 05.06.2018, виданого в амбулаторно-поліклінічному закладі про встановлений діагноз «інфікована рана лівої поперекової області» (а.с. 18), надані позивачем на підтвердження його тимчасової непрацездатності з 04.06.2018, не є належними доказом перебування його на лікарняному як визначеного законодавством способу встановлення факту непрацездатності особи.

Вищенаведені висновки суд апеляційної інстанції формує з врахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 25.09.2018 у справі №813/2957/16.

Враховуючи зазначені обставини і докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції повністю відповідає тяжкості вчиненого ним проступку, обставинам, за яких його скоєно, та співрозмірно із заподіяною ним шкодою суспільним інтересам, у зв'язку з чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів поліції є законним, правомірним та обґрунтованим, а оскаржувані накази прийняті відповідачем у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для здійснення нового розподілу судових витрат, зважаючи на результати апеляційного перегляду судового рішення, вимоги ст. 139 КАС України, у справі немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 по справі № 2040/5296/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 08.11.2018.