Справа № 243/4680/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2018 року

м. Київ

справа №243/4680/17

адміністративне провадження №К/9901/23264/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., А.Ю. Бучик ,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 243/4680/17

за позовом ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Слов'янського ОУПФУ, ПФУ відповідно) про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Слов'янського ОУПФУ

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Гайдара А.В., суддів Василенко Л.А., Ханової Р.Ф., -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним дії Слов'янського ОУПФУ щодо зупинення виплати пенсії з травня 2017 року;

- зобов'язати Слов'янське ОУПФУ виплатити заборгованість зі сплати пенсії з травня 2017 року по день ухвалення рішення у справі та поновити нарахування і виплату пенсії.

ОСОБА_1 позов обґрунтувала тим, що вона є пенсіонером за віком і перебуває на обліку у Слов'янському ОУПФУ. Проте, з травня 2017 року їй припинено виплату щомісячної пенсії з невідомих їй причин. Будь-яких рішень від відповідача про припинення виплати належної їй щомісячної пенсії вона не отримувала. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його конституційні права.

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області постановою від 03 липня 2017 року задовольнив позовні вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався тим, що Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як до з'ясування певних обставин, на що посилався відповідач у своєму розпорядженні про припинення виплати пенсії позивачу з травня 2017 року.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 15 серпня 2017 року скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове, яким частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав неправомірним та скасував рішення Слов'янського ОУПФУ про припинення нарахування та виплати пенсії від 27 березня 2017 року за о/р № НОМЕР_3 ОСОБА_1

- зобов'язав Слов'янське ОУПФУ поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та сплатити заборгованість за період, починаючи з травня 2017 року, включно.

- допустив негайне виконання постанови суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, з травня 2017 року, в межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Ухвалюючи таке рішення суд апеляційної інстанції керувався тим, що відповідачем порушено вимоги частини першої статті 49 Закону № 1058-IV, оскільки з травня 2017 року позивачеві припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є таким рішенням у розумінні частини першої статті 49 Закону №1058-IV. При цьому, апеляційний суд вказав на те, що в межах спірних правовідносин негативні правові наслідки для позивача створює саме рішення відповідача про припинення нарахування та виплати пенсії позивачу від 27 березня 2017 року за о/р № НОМЕР_3, а не дії або бездіяльність відповідача, тому скасував рішення суду першої інстанції.

04 вересня 2017 року Слов'янське ОУПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року, ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що підзаконними нормативно-правовими актами передбачені підстави для припинення фінансування з державного бюджету, бюджету ПФУ та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території виключно за фактичним місцем проживання (перебування).

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 04 жовтня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних постанови та ухвали судів попередніх інстанцій - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером та отримує пенсію за віком, довічно.

Згідно довідки від 09 червня 2015 року № ОСОБА_1 взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Зареєстроване місце проживання зазначено АДРЕСА_1, фактичне місце проживання - АДРЕСА_2.

До Слов'янського ОУПФУ надійшло повідомлення Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради про відмову у відновленні соціальних виплат ОСОБА_1

На підставі вищезазначеного повідомлення, відповідач рішенням від 27 березня 2017 року за особовим рахунком № НОМЕР_3 припинив нарахування та виплати пенсії позивачу.

При цьому суди встановили, що з травня 2017 року позивачці припинено виплату пенсії за віком на підставі непідтвердження її місця перебування.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 7 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсії та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 07 листопада 2014 року №595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» затвердив Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 5 цього Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на виплату пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб. Факт внутрішнього переміщення особи підтверджується виключно довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а виникнення сумнівів у пенсійного органа щодо постійного проживання особи за наведеною у довідці адресою не може бути підставою для припинення соціальних виплат.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права у спорах цій ж категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року (справа № 243/6364/17).

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав, виключний перелік яких наведений у частині першій статті 49 Закону № 1058-IV.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог і вважає, що він відповідає нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оспорюваної постанови і погоджується з його висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року у справі № 243/4680/17 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду