Справа № 478/1746/18
Суддя: Томашевський О. О.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №478/1746/18
Пров. №2-а/478/19/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого судді Томашевського О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Фалій В.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт. Казанка, матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора поліції батальйону № 2 роти № 1 взводу № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії НК № 604173 від 16 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до Інспектора поліції батальйону № 2 роти № 1 взводу № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії НК №604173 від 16 жовтня 2018 року, в якому просить суд:

- скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №604173 від 16 жовтня 2018 року;

- справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовуються тими обставинами, що 16.10.2018 року позивач керував транспортним засобом марки «Nissan», державний номер ВІ2876J на автошляху М-14 та в населеному пункті Нечаяне його автомобіль було зупинено працівником органу поліції у звязку із порушенням п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

Наведене порушення (перевищення швидкості) працівником органу поліції було встановлено не в автоматичному режимі за допомогою технічного приладу TruCAM, яким було встановлено, що швидкість руху автомобіля під керуванням позивача складала 74 км/год.

Позивач звертає увагу, що йому не було розяснено його прав та обовязків, відмовлено в розгляді клопотання про відкладення розгляду справи для можливості скористуватися правовою допомогою, не взято до уваги його пояснення, де він не визнавав своєї вини та не погоджувався із складеною постановою.

Крім того, позивач зазначає, що порушення правил безпосередньо ним під час керування автомобіля не доведено належними доказами, показання технічного приладу не вказують, що саме він керуючи автомобілем перевищував швидкість руху, в той час як на автодорозі здійснювали рух інші транспортні засоби.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року провадження у справі було відкрито, призначено справу до розгляду.

06 листопада 2018 року на електронну адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, докази на спростування вимог позивача та відеоматеріали.

Як вбачається із відзиву, під час несення служби на автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» 16.10.2018 року, екіпажем «Корвет-501» за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000760) було виявлено порушення Правил дорожнього руху України водієм транспортного засобу «Nissan Almera» з номерним знаком ВІ2876J, який рухався зі швидкістю 74 км/год., при цьому перевищуючи встановлене обмеження швидкості руху на 24 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України.

Після встановлення порушення швидкості руху, було подано сигнал про зупинку транспортного засобу. В подальшому інспектор підійшов до водія (ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1), належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив предявити документи, визначені в п.2.1 ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульному та надав документи для перевірки. Також водій заявив клопотання про ознайомлення з відеофіксацією факту правопорушення, яке було задоволено. Крім того, водія було ознайомлено з документами, що підтверджують правомірність використання вимірювального приладу та він визнав факт вчиненого ним правопорушення.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме факт порушення вимог п.12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Після чого, водію було розяснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст.122 КУпАП.

Враховуючи наведене та додані докази до відзиву, відповідач просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, згідно поданого клопотання просив суд відкласти розгляд справи.

Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином.

Вирішуючи питання щодо можливості задоволення клопотання відповідача, суд враховує приписи норми статті 286 КАС України та з метою забезпечення дотримання встановлених строків розгляду справ даної категорії не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Крім того, в поданому клопотанні відповідач жодним чином не обґрунтовує необхідність відкладення розгляду справи.

Представник Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та відеоматеріали, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Так, згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено та дослідженими відеоматеріалами підтверджується, що 16.10.2018 року відносно позивача було винесено постанову серії НК № 604173, якою притягнуто позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Під час оформлення матеріалів адміністративної справи, позивач не заперечував щодо швидкості руху автомобіля під його керуванням та з цього приводу пояснив, що не знав про наявність обмеження в швидкості руху до 50 км/год.

В судовому засіданні позивач пояснив, що швидкість автомобіля була близько 68 км/год, тому він не може погодитись із даними технічного пристрою вважаючи їх завищеними. Крім того, позивач пояснив, що даним технічним приладом не було враховано лінії видимості під час вимірювання швидкості автомобіля яким він керував.

Досліджений в судовому засіданні відеоматеріал наданий відповідачем засвідчив, факт зупинки позивача, розяснення йому причини та підстав для зупинки. Також з відео вбачається, що позивачу було надано технічний пристрій для огляду його даних та показників, представлені документи на технічний прилад, які підтверджували позитивні результати випробувань технічного приладу TruCam LTI 20/20 із серійним номером ТС000760, його відповідність вимогам нормативним документам системи технічного захисту інформації та проведення повірки.

Як під час складання адміністративного матеріалу так і під час ознайомлення із змістом оскаржуваної постанови, позивач будь-яких зауважень щодо порушення його права скористатися правовою допомогою не зазначив, отримав примірник постанови, надав пояснення щодо причин перевищення швидкості тощо.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи судом встановлено, що «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM» отримав сертифікат затвердження типу вимірювальної техніки 29.08.2012 року, серії А № 006694 та зареєстрований в реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Згідно з експертним висновком НДЦ «ТЕЗІС» НТУУ «КПІ» механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM» LTI 20/20 відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні.

Також судом встановлено, що згідно свідоцтва № 22-01/11923, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM» LTI 20/20 № ТС000760 пройшов повірку з результатом похибки від 2 км/год до 320 км/год.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В свою чергу, у відповідності до ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи досліджені в судовому засіданні обставини та встановлені факти на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та спростовуються доказами наданими відповідачем.

Таким чином, суд вважає доведеним вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, що обумовило правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Щодо зауважень позивача в частині неправомірності винесення спірної постанови на місці вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, аналіз діючих законодавчих норм дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст.122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення та без складання протоколу.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивача об'єктивно не підтверджені доказами та спростовуються встановленими судом обставинами.

На підставі викладеного, суд вважає, що постанова серії НК № 604173 від 16.10.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. винесена відповідно до вимог законодавства, а позов є не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 72, 73, 241-246 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (56002, Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Паркова, 20, РНОКПП НОМЕР_1) до Інспектора поліції батальйону № 2 роти № 1 взводу № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 (54056, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, № 1Б/1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України (54056, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул.Новозаводська, № 1Б/1) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії НК № 604173 від 16 жовтня 2018 року та закриття провадження в адміністративній справі відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.11.2018 року.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_3