Справа № 805/2579/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року справа №805/2579/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 р. у справі № 805/2579/18-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК високовольтні мережі» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.12.2017 № та № (а.с.3-10).

В обґрунтування зазначив, що за результатом камеральної перевірки відповідачем, враховуючи порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб, визначеного п.287.3 ст. 287 ПК України, неправомірно застосовано штраф та винесені податкові повідомлення-рішення, з огляду на те, що ст. 10 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 року № 1669-VII (далі Закон № 1669) позивач звільнений від відповідальності за несвоєчасне виконання податкових зобовязань. Крім того, грошові зобовязання з земельного податку з юридичних осіб фактично не сплачені, а зменшені уточнюючими податковими деклараціями за 2016 та 2017 рік, які були прийняті податковим органом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 5 грудня 2017 року №.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 5 грудня 2017 року №.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК високовольтні мережі» судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп (а.с.140-142).

Не погодившись з рішення суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Положення статті 6 Закону № 1669 не скасовують необхідність виконання вимог п.287.3 ст.287 ПК України щодо місячної сплати плати за землю платниками податків, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, у разі самостійного нарахування платником податків до сплати грошового зобовязання з цього податку.

Стосовно наявності сертифікатів апелянт зазначив, що згідно положення ст. 6.1, 6.2 Регламенту Торгово-промислової палати України передбачають, що форс-мажорні обставини засвідчуються по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобовязанням/обовязком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, отже сертифікат повинен засвідчувати настання форс-мажорних обставин, які відбулось або відбудуться у найближчому часі по кожному окремому податку. Позивач не звертався до податкового органу щодо розстрочення (відстрочення) грошових зобовязань. Також, сертифікат від 05.09.2014 року №2891/05-4 засвідчує настання обставин непереборної сили позивачу з 14.04.2014 року відповідно до пп.100.4-100.5 ст.100 ПК України, а сертифікат № 2889/05-4 засвідчує настання обставин непереборної сили позивачу з 14.04.2014 року відповідно до пп.102.6-102.7 ст.102 ПК України які в жодному разі не стосуються своєчасності та повноти сплати податків та зборів (а.с.146-148).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення, прийняте судом першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК високовольтні мережі» зареєстровано в якості юридичної особи, зареєстроване місцезнаходження: Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Островського, будинок 8.

11 лютого 2016 року позивачем до Марїнської ОДПІ подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок) за 2016 рік, якою визначено грошове зобовязання у розмірі 119978,93 грн. (а.с.42-47).

15 липня 2016 року - уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок) за 2016 рік якою збільшено податкове зобовязання до 163163,85 грн., нараховано штраф та пеню (а.с.48-53).

01 лютого 2017 року - податкову декларацію з плати за землю (земельний податок) за 2017 рік, якою визначено грошове зобовязання у розмірі 172953,68 грн. із щомісячною платою 14412,81 грн. (а.с.54-59).

13 квітня 2017 року - уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок) за 2016 рік якою нараховано до зменшення 84652,23 грн., у т.ч. зменшено податкове зобовязання за січень-червень у розмірі 13596,99 грн. (щомісяця), у липні 3070,29 грн. (а.с.60-65).

13 листопада 2017 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобовязання по земельному податку з юридичних осіб за період 30.07.2016 по18.04.2017 ТОВ «ДТЕК високовольтні мережі».

За результатами перевірки складено акт №40/05-99-49-08/31018149, яким встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного податкового зобовязання по земельному податку визначених п.57.1 ст. 57, п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України (а.с.12-17),

05 грудня 2017 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області на підставі акту перевірки №40/05-99-49-08/31018149 від 13.11.2017 винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

№, яким за затримку на 19 календарних днів сплати грошового зобовязання по земельному податку в сумі 14412,82 грн. зобовязано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 1441,28 грн.(а.с.19-20);

№, яким за затримку на 145, 145, 114, 147, 147, 116, 116, 88, 88, 86, 57, 57, 56, 90, 90, 78,78,59,47 календарних днів сплати грошового зобовязання по земельному податку в сумі 100802,45 грн. зобовязано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 20160,49 грн. (а.с.21-23)

Позивач не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою (а.с.25-33). 15 березня 2018 року Державною фіскальною службою України за результатом розгляду скарги прийнято рішення №8858/6/99-99-11-03-01-25, яким податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення (а.с.34).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сертифікат є належним доказом, в силу статті 10 Закону № 1669, який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити вчасну сплату податкових зобовязань, відтак покладення відповідальності на платника у таких випадках не відповідає закону.

Оцінка суду.

Зазначені правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення правовідносин) та Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до п.286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Як передбачено п. 287.3 ст. 287 цього Кодексу, податкове зобовязання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельних ділянок за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, позивач повинен щомісяця рівними частками протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця сплачувати податкове зобов'язання щодо плати за землю визначене в поданій ним декларації.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, зазначеними нормами за порушенням строку сплати узгоджених сум грошового зобов'язання передбачено відповідальність.

Матеріали справи свідчать, що підставою для застосування до позивача фінансових санкцій є, зокрема, подання позивачем уточнюючих розрахунків якими зменшені податкові зобовязання.

Разом з цим, відповідно до п. 50.1 статті 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п.102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, позивач має право подати уточнюючий розрахунок до податкової декларації в передбачений законодавством строку.

Позивач, скориставшись наданим йому правом, вніс відповідні зміни до податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) шляхом подання уточнюючого розрахунку. Квитанціями №2 підтверджено прийняття вказаних уточнюючих декларації Державною фіскальною службою України.

Суд зазначає, у даному випадку мова йде саме про помилку підтверджується визначеною в декларації та уточнюючому розрахунку декларації за 2015 рік. Отже, в даному випадку мова йде саме про самостійне визначення позивачем помилки та її подальше виправлення, а не про сплату узгодженого податкового зобовязання.

Таким чином, позивач при поданні уточнюючих розрахунків керувався саме нормами статті 50 Податкового кодексу України, яка передбачає виправлення уточнюючим розрахунком самостійно виявлених помилок, а відтак обов'язок зі сплати податку не може виникати у платника в силу допущеної ним помилки при обчисленні податкового зобов'язання та не може вважатися погашенням грошового зобов'язання з огляду на об'єктивну відсутність такого.

Також, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 6 Закону № 1669, у редакції яка діяла до 08 червня 2016 року, встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 10 Закону №1669 визначено, що протягом терміну дії цьогоЗакону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Суд зазначає, що вищенаведеним Законом № 1669-VII не визначено перелік зобовязань за невиконання або неналежне виконання яких особа звільняється від відповідальності. Разом з цим, Закон № 1669-VII спрямований на забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, розпочата та не була закінчена антитерористична операція відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Відповідно до матеріалів справи, зареєстроване місцезнаходження позивача є, місто Краматорськ Донецької області, та місцезнаходження Марїнської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Вугледарське відділення), відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р та від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, відносяться до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Суд зазначає що положення статті 10 Закону № 1669-VII застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб'єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об'єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині неналежного виконання обов'язку своєчасної реєстрації податкових накладних.

Отже, стаття 10 Закону України № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобовязань є наявність у такого субєкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

Сертифікат (висновок) № 2891/05-4 Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 5 вересня 2014 року засвідчує відповідно до підпунктів 100.4-100.5 статті100 Податкового кодексу України настання обставин непереборної сили позивачу з 14 квітня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотримання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Сертифікат (висновок) № 2889/05-4 Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 5 вересня 2014 року засвідчує відповідно до підпунктів 102.6-102.7 статті102 Податкового кодексу України настання обставин непереборної сили позивачу з 14 квітня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотримання законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації.

Стосовно посилання апелянта на положення Регламенту Торгово-промислової палати України, те, що сертифікат повинен засвідчувати настання форс-мажорних обставин, які відбулось або відбудуться у найближчому часі по кожному податку, суд зазначає, що вказана редакція Регламенту затверджена Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5), сертифікат Торгово-промислової плати були видані до 18.12.2014 року, тобто до внесення змін до Регламенту ТПП щодо засвідчення форс-мажорних обставин за кожним конкретним видом зобов'язань. Крім того, положення законодавства не визначено, що сертифікат повинен засвідчувати настання форс-мажорних обставин, які відбулось або відбудуться у найближчому часі, у відповідності до п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Отже, вказаною нормою передбачено, що сертифікат засвідчує настання форс-мажорних обставин.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суд погоджується з висновком суд попередньої інстанцій, що сертифікат є належним доказом, в силу статті 10 Закону, який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити вчасну сплату податкових зобовязань, відтак покладення відповідальності на платника у таких випадках не відповідає закону.

Таким чином, наявні підстави для звільнення підприємства від відповідальності за порушення строків сплати в установлені Податковим кодексом України строки.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 14 березня 2018 року по справі №805/1463/17-а (адміністративне провадження №К/9901/1958/17) та від 08 травня 2018 року по справі №805/808/17-а (адміністративне провадження №К/9901/760/17).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року у справі № 805/2579/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 р. у справі № 805/2579/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 05 листопада 2018 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

Судді Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_3