Справа № 823/2249/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №823/2249/18 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О..
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року

у справі №823/2249/18 (розглянутої у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження)

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про стягнення частини невиплаченого грошового забезпечення, індексації, заборгованість грошового забезпечення за роботу у нічний час

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому позивач просив

- стягнути з Департаменту патрульної поліції заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 на користь ОСОБА_2 в сумі 8064,00 грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 на користь ОСОБА_2 в сумі 2718,85 грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції невиплачений посадовий оклад за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 на користь ОСОБА_2 в сумі 280,00 грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної середній заробіток за час затримки невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 21.05.2018 по день ухвалення рішення судом на користь ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не виплачувалась ОСОБА_2 доплата за службу в нічний час, загальна невиплачена сума за вищевказаний період становить 8064,00 грн., також, при звільненні позивачеві не невиплачена частина посадового окладу починаючи з 01.03.2016 по 30.06.2016 і становить 280,00 грн., а середній заробіток за весь час затримки по день часткового розрахунку при звільненні, станом на 30.05.2018 складає - 2696,10 грн. Дані суми підлягають стягненню на користь позивача відповідно до Кодексу законів про працю України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 в розмірі 6888 грн.. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 в розмірі 2718,85 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні, а саме з 20.05.2018 по 30.05.2018 та в частині стягнення частини посадового окладу в сумі 280 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам Кодексу законів про працю України які передбачають розрахунок з працівником при звільненні та не надано оцінки вимогам щодо стягнення частини невиплаченого посадового окладу.

Відповідачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 у період з 01.03.2016 по 18.05.2018 проходив службу в поліції та перебував на посаді поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції у званні лейтенанта поліції.

Відповідно до графіку несення служби особовим складом Управління патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції у званні лейтенанта поліції та розстановки нарядів Управління патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції за період з 01 березня 2016 по 18 травня 2018 року включно, ОСОБА_2 відпрацював в Управлінні патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції 164 нічних змін, з урахуванням відпусток, лікарняних та вихідних днів.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції №449 о/с від 08.05.2018 ОСОБА_2 звільнений зі служби в Управлінні патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції з 18 травня 2018 року за власним бажанням.

Розрахунок при звільненні позивачу був здійснений 30.05.2018.

Вважаючи, що відповідачем при здійсненні розрахунку не було нараховано всіх належних позивачу виплат позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 в розмірі 6888 грн. та індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 в розмірі 2718,85 грн. прийшов до висновку про необґрунтованість дій відповідача в цій частині.

Водночас відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення середнього заробітку за час затримки невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку та стягнення частини невиплаченого посадового окладу, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв у спосіб та у межах визначений законом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує, що позивачем оскаржено рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в оскаржуваній частині, оскільки такі висновки знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 20.05.2018 по день ухвалення рішення судом на користь позивача, а саме по день повного з ним розрахунку 30.05.2018, як це заявлено в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Нормами статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину середнього заробітку за час затримки розрахунку є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку затримки розрахунку, у зв'язку з порушенням строків виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Водночас наведене нормативне регулювання встановлює, що виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

Тоді як вбачається з матеріалів справи позивача було звільнено 18.05.2018, а розрахунок було проведено в межах того ж місяця 30.05.2018.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що реалізація вимог передбачених статтями 116,117 Кодексу законів про працю України має відбуватись, з урахуванням спеціалізованого закону, а саме Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» затвердженого наказом МВС №260 від 06.04.2016.

Відповідно до п. 13 Порядку №260 виплата грошового забезпечення поліцейським та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи позивач був звільнений 18.05.2018, а повний розрахунок з ним проведено 30.05.2018, тобто в межах та у строки встановлені Порядком №260.

З огляду на зазначене, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в зазначеній частині позовних вимог відсутні.

Щодо позовної вимоги про стягнення частини невиплаченого посадового окладу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив службу в поліції та перебував на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції у спеціальному званні середнього складу.

Відповідно до додатку №8 до постанови Кабінету Міністрів України № 988 розмір посадового окладу інспектора дорівнює 2400 грн., який відповідно до наданих розрахунків і виплачувався позивачеві.

Водночас є необґрунтованими посилання позивача на встановлення йому окладу відповідно до додатку №10 до постанови Кабінету Міністрів України № 988, якою визначено посадові оклади поліцейських з числа молодшого складу поліції , оскільки ОСОБА_2 відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції №56 о/с від 24.03.2016 був призначений на посаду інспектора роти (згідно додатку №8 до постанови Кабінету Міністрів України), посадовий оклад якого складає 2400 грн.

З огляду на зазначене зазначена позивачем позовна вимога задоволенню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу , що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову та не надав до суду розрахунки та підтвердження понесених ним інших судових витрат відповідно, тому розподіл судових витрат судом першої інстанції не здійснюється.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частини щодо стягнення середнього заробітку за час затримки невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку та стягнення частини невиплаченого посадового окладу.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на рішення Верховного суду України від 07.02.2018 та від 01.03.2018, в яких судом висловлена позиція, щодо стягнення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів виплаті поліцейському одноразової грошової допомоги, оскільки мають місце різні обставини справи, так як позивачем заявлено вимогу про несвоєчасне, на його думку, здійснення виплати грошового забезпечення, кінцеві строки виплати якого встановлені Порядком №260.

Таким чином доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 06 листопада 2018 року.