Справа № 826/9165/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2018 року № 826/9165/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Федорчука А.Б., при секретарі Клименко І.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

За участю представників:

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - Ус Д.М..

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Жукова О.С. від 23 червня 2017 року № 1029«Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо звільнення інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції з 24 червня 2017 року;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1середній заробіток за час вимушеного прогулу;

рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

Ухвалою суду від 26 липня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/9165/17(далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні на 04 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі обґрунтовуючи тим, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції. Однак застосоване дисциплінарне стягнення є незаконним.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що відповідачем правомірно призначено проведення службового розслідування, за результатами якого підтвердженого обставини та факти, які стали підставою для видання наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. З метою реалізації наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем видано наказ про звільнення позивача із займаної посади. Оскаржуваний наказ є цілком правомірним.

У відповідному судовому засіданні протокольної ухвалою суд змінив порядок розгляду справи, ухваливши про перехід до подальшого завершення розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) осіб.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20 грудня 2016 року № 355о/с «По особовому складу» лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі.

23 квітня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода з потерпілими, за участю інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі лейтенанта поліції ОСОБА_1

Наказом Департаменту патрульної поліції від 24 квітня 2017 року № 1999 призначено службове розслідування, з метою з'ясування обставин дисциплінарного проступку позивача.

23 червня 2017 року начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Жуковим Є.О. затверджено висновок службового розслідування з метою встановлення причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди за участі інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Жукова Є.О. від 23 червня 2017 року № 1029 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 7, 9, 10, 11 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 1 частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі ДПП лейтенанта ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника.

Відповідно до пункту 17 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Разом з тим, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року (зі змінами та доповненнями), (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 8 Закону передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази.

Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 18 Закону передбачено, що поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частинами першою та другою статті 19 Закону визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно зі статтею 60 Закону, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 Закону визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, зокрема, пунктом 6 частини першої вказаної статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Одночасно, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону визначено, що до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Зважаючи на те, що на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22 лютого 2006 року, який не втратив чинність і продовжує діяти як станом на момент вчинення проступку позивачем, так і на момент накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини першої статті першої Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу визначено статтею 7 Дисциплінарного статуту.

Так, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини шостої статті 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

З матеріалів справи вбачається, що притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності передувало службове розслідування.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція) встановлено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмування (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до підпунктів 2.5, 2.6 Інструкції, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Підпунктом 6.32 пункту 6.3 Інструкції передбачено, що особа, стосовно якої проводиться розслідування, має право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення (пункт 6 Інструкції).

Встановленню підлягають обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку з метою підтвердження правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

З висновку службового розслідування з метою встановлення причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди за участі інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1, який затверджено начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Жуковим Є.О. від 23 червня 2017 року вбачається, що інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 керуючи автомобілем VolswagenPassat В 5 темно-зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 на синьому фоні та НОМЕР_2 на білому фоні, у місті Бердичеві, по вулиці Європейській, 56 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пасажири даного автомобіля отримали тілесні ушкодження. Крім цього, відповідно до результату проходження освідування в ЦМЛ міста Бердичева, а саме 1,49 проміле, лейтенант поліції ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Додаткового у своєму поясненні лейтенант поліції ОСОБА_1 зазначає, що рухався зі швидкістю близько 60-70 кілометрів на годину, в той час як пасажир спереду, гр. ОСОБА_6 вказує, що швидкість була близько 100 кілометрів за годину, що суперечить вимогам Правил дорожнього руху України, а саме пункту 12.4. відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 кілометрів за годину.

З урахуванням зібраних в ході службового розслідування матеріалів, комісія прийняла рішення, що в діях інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 вбачається вчинення дисциплінарного проступку, що передбачено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до «Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції», затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 05 січня 2016 року № 4/1, пункту 5.1 розділу 5, за неналежне виконання або невиконання своїх службових обов'язків, що передбачені інструкцією, поліцейський патрульної поліції несе дисциплінарну відповідальність.

Окрім того, зазначена посадова інструкція передбачає контроль зі сторони інспектора патрульної поліції за Правилами дорожнього руху України, в той час, інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 допустив грубе їх порушення, що призвело до тяжких наслідків.

Таким чином, Комісія, повно та всебічно дослідивши матеріали службового розслідування, вважає, що за порушення службової дисципліни яке виявилось у грубому порушенні Правил дорожнього руху України, а саме вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зіткнення з деревами та стовпом електроопори, внаслідок якої троє осіб отримали тілесні ушкодження, а також керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності, застосувавши найсуворіший захід дисциплінарного впливу та звільнити з органів Національної поліції України.

Разом з тим, під час судового розгляду справи відповідачем не було надано жодних доказів щодо неналежного виконання чи невиконання своїх посадових обов'язків позивачем.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний, поміж іншого, з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно зі статтею 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів.

Отже, виключно до компетенції суддів належить з'ясування чи вчинила особа адміністративне правопорушення, яке полягає у грубому недотриманні Правил дорожнього руху України та керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а також чи винна вона у його вчиненні.

Разом з тим, у довідці Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 липня 2017 року № 11 зазначається про те, що ОСОБА_1 у період з 01 січня 2014 року по 11 липня 2017 року до адміністративної відповідальності не притягувався.

Особа вважається такою, що скоїла адміністративне правопорушення за наявності відповідної постанови суду якою її визнано у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення. В даному випадку, як на момент призначення службового розслідування, так і на час розгляду справи судом, відповідної постанови суду про визнання ОСОБА_1 винним у порушенні Правил дорожнього руху та застосуванні до нього адміністративного стягнення не існує. Окрім того, судом встановлено і відсутність протоколу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з наведених норм КУпАП та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, суд приходить до висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення дисципліни, що виразилося у грубому порушенні Правил дорожнього руху України, тобто вчиненні працівником адміністративного чи кримінального правопорушення, можливе за умови підтвердження належними доказами та за наслідками закінчення відповідної справи і набрання рішення суду за результатами розгляду такої справи законної сили.

Судом встановлено, що прийняттю наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади не передувало жодне судове рішення, яке б підтверджувало вину позивача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди чи у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Окрім того, з матеріалів доданих до справи, а саме постанови прокуратури Житомирської області про закриття кримінального провадження від 26 червня 2017 року вбачається, що кримінальне провадження № 0000637 від 24 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідачем не було наведено належних та допустимих доказів на підтвердження обставин грубого порушення позивачем Правил дорожнього руху України, керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та порушення вимог Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ.

Окрім того, відповідачем також не надано доказів врахування при прийнятті спірного наказу обставин та фактів, про які йдеться у статті 14 Дисциплінарного статуту.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку, що звільнення позивача із займаної посади не відповідає тяжкості вчиненого проступку та відповідачем при прийнятті рішення чітко не визначено і не обґрунтовано застосування саме найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади. Вказаних підстав відповідачем не було також наведено під час судового розгляду а також при наданні заперечень до суду.

За таких обставин суд приходить до висновку, що спірний наказ є протиправним а тому підлягає скасуванню.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлено протиправність наказу від 23 червня 2017 року № 1029 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», зазначені обставини прямо вказують на наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до вимог пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 8, відповідно до якого нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

На вимогу суду відповідачем не було надано довідку про середньоденний (годинний) заробіток позивача.

Однак, до матеріалів справи долучено довідку про доходи позивача від 14 липня 2017 року з якої вбачається, що позивачу за травень та червень 2017 року (тобто за останні два місяці роботи) нараховано та виплачено заробітну плату на суму 10 050, 99 гривень.

Фактично позивачем відпрацьовано у травні 2017 року - 20 робочих днів та у червні 2017 року 17 робочих днів.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача становив 271,64 гривень.

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу починаючи з 24 червня 2017 року і по день ухвалення рішення (по 9 липня 2018 року) становить (червень 2017 - 5 робочих днів, з 01 липня по 31 грудня 2017 року було 127 робочих днів, з 10 січня по 30 червня 2018 року було 122 робочих дня, та по день ухвалення рішення (по 09 липня) - 5 робочих днів) 259 робочих днів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: з 24 червня 2017 року по 09 липня 2018 року становить: 271,64 х 259 =70 354,76 гривень, який суд вважає за необхідне задовольнити.

Окрім того, відповідно до пунктів 2-3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. Сума стягнення за один місяць враховуючи 20 робочих днів становить 5 432,80 гривень.

Суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та необхідні докази, які свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог в даній частині, та під час вирішення справи знайшли своє підтвердження.

Відповідачем під час судового розгляду не було доведено протилежного.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, 3) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Жукова Є.О. від 23 червня 2017 року № 1029 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо звільнення інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 червня 2017 року по 09 липня 2018 року у розмірі 70 354 гривень 76 копійок.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції та стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5 432 гривень 80 копійок.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

А.Б. Федорчук