Справа № 826/6114/17
Суддя: Троян Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6114/17 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополь до Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: стягнути кошти з рахунків боржника ПАТ «Гідромеханізація» у банках, що його обслуговують та кошти за рахунок готівки в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 975256 грн 50 коп., а саме: 30045 грн 28 коп. по земельному податку з юридичних осіб код платежу 18010500; 945211 грн 22 коп. по орендній платі з юридичних осіб код платежу 18010600.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що позивачем у добровільному порядку не погашено податковий борг, що виник по земельному податку та орендній платі з юридичних осіб.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2018 року стягнуто кошти з рахунків боржника Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація» у банках, що його обслуговують та кошти за рахунок готівки в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 975 256 грн 50 коп., а саме: 30045 грн 28 коп. по земельному податку з юридичних осіб код платежу 18010500; 945211 грн 22 коп. по орендній платі з юридичних осіб код платежу 18010600.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким закрити провадження у справі.

Зокрема, апелянт посилався на те, що постановою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 у справі №910/26972/14 ПАТ «Гідромеханізація» визнано банкрутом та призначено ліквідатором - арбітражного керуючого Черпак А.Ю.

Враховуючи викладене, ліквідатором подано до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2018 у задоволенні вказаного клопотання - відмовлено.

Крім того, зазначає, що позивач, керуючись положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» як кредитор звернувся з заявою про визнання кредиторських вимог в межах справи №910/26972/14, що підтверджується заявою з грошовими вимогами до боржника та ухвалою суду про призначення її до розгляду у судовому засіданні.

Вказане свідчить про підсудність даного спору господарському суду, в якому розглядається справа про банкрутство відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що згідно частини п'ятої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

Оскільки провадження у справі №910/26972/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація» відкрито ухвалою 12.01.2015, тому позовні вимоги є поточними вимогами, так як виникли після порушення провадження у справі №910/26972/14, а саме 30.01.2015.

Відтак, розгляд справи про стягнення податкового боргу, визначеного відповідно до норм Податкового кодексу України за зверненням контролюючого органу на виконання своїх повноважень, визначених податковим законодавством розглядається поза рамками провадження у справі про банкрутство та в межах юрисдикції та підсудності адміністративного суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, податковий борг у відповідача наявний:

1) по земельному податку з юридичних осіб в сумі 30045 грн 28 коп., який виник 30.01.2015 за рахунок несплати узгоджених грошових зобов'язань, нарахованих згідно: податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2014 рік від 17.02.2014 № по строку сплати 30.01.2015 за грудень в сумі 9711 грн 08 грн.; податкового повідомлення-рішення (форма «Ш») від 22.01.2016 № на суму 20334 грн 20 коп., прийнятого на підставі акту перевірки від 23.12.2015 №1115/21-03-15-04/01416398 «Про результати перевірки ПАТ «Гідромеханізація» з питання своєчасності сплати земельного податку»;

2) по орендній платі з юридичних осіб 945211 грн 22 коп., який виник 30.01.2015 за рахунок несплати узгоджених грошових зобов'язань, нарахованих згідно: податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2014 від 01.07.2014 № по строку сплати 30.01.2015 за грудень в сумі 28441 грн 17 коп.; податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2015 рік від 20.03.2015 № в сумі 341293 грн 49 коп.; податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2016 від 16.02.2016 № в сумі 489073 грн 56 коп.; податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2017 від 16.02.2017 № по строкам сплати: 02.03.2017 за січень 2017 року в сумі 43201 грн 50 коп.; 30.03.2017 за лютий 2017 року в сумі 43201 грн 50 грн.

З метою стягнення вказаної заборгованості з відповідача, позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом ПАТ «Гідромеханізація» були виставлена податкові вимоги, які не були оскаржені в установленому законом порядку, на час прийняття даного рішення відповідач мав заборгованість перед бюджетом в розмірі 945211 грн 22 коп. та до цього часу не здійснено будь-яких дій з погашення наявної заборгованості, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

За нормами п.п.14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків повинен сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченомустаттею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктом 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України - рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України - з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1. ст. 14 ПК України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пунктом 59.3 ст. 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку та виникнення у нього податкового боргу.

Згідно пункту 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як свідчать матеріали справи, відповідачу виставлялись податкові вимоги, які отримані останнім, що підтверджується копіями зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с. 13-14).

Відповідно до п.п. 87.1, 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків, власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані, як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

За правилами п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п.95.2 ст.95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 ст.95 ПК України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказані податкові вимоги, виставлені податковим органом відповідачем не були оскаржені в установленому законом порядку, на час прийняття даного рішення відповідач має заборгованість перед бюджетом в розмірі 945211 грн 22 коп. та до цього часу не здійснив будь-яких дій з погашення наявної заборгованості.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на необхідність закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, Державна податкова інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулася до Господарського суду м. Києва з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника - Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація», оскільки останнє має кредиторську заборгованість у сумі 2374404 грн. 04 коп. і неспроможне її погасити.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.01.2015 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація», визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на суму 1747656 грн 59 коп., розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Мирутенка М.М. та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с. 41-43).

Згідно із частиною першою ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно з вимогами частини другої вказаної статті мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що на момент порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація» строк виконання зобов'язань зі сплати земельного податку не настав, оскільки за даними декларацій та податкового повідомлення рішення, згідно яких виник податковий борг, останні було подано за 2015-2017 роки, тобто після порушення справи про банкрутство (а.с. 22-27).

За правилами частини першої статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Частиною п'ятою ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Законом.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів. Дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

При цьому, мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений у зв'язку з порушенням провадження у справі про банкрутство, не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після його введення, а відтак не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 02.12.2014 (справа №21-543а14).

Колегія суддів звертає увагу, що податкова вимога в розумінні норм Податкового кодексу України є письмовою вимогою контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, відтак вона є документом, що містить майнові вимоги, за яким стягнення здійснюється в судовому порядку, а тому стягнення боргу на її підставі заборонено протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Однак, стягнення податкового боргу не є тим випадком, на який не поширюється дія мораторію в розумінні частини п'ятої статті 19 Закону № 2343-XII.

За правилами частини сьомої статті 19 Закону № 2343-XII дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 у справі №910/26972/14 ПАТ «Гідромеханізація» визнано банкрутом та призначено ліквідатором - арбітражного керуючого Черпак А.Ю. (а.с. 99-103).

23 березня 2018 року відповідачем подано заяву про приєднання кредиторських вимог до справи про банкрутство у розмірі 1 5919 024 грн 12 коп. (а.с. 184-187).

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступною автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень, до якого вносяться усі рішення судів України, у тому числі у господарських справах, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 вересня 2018 року заяву Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області з кредиторськими вимогами до боржника задоволено частково. Визнано кредиторські вимоги Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області з кредиторськими вимогами до боржника до Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація» на загальну суму 1 380 750 грн 20 коп., з яких: на суму 3 524 грн. 00 коп. перша черга та на суму 1 377 226 грн 20 коп. третя черга.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскільки у даному випадку стягнення коштів платника податків, відбувається з метою погашення заборгованості боржника, яка виникла після порушення провадження у справі про банкрутство, та на яку не розповсюджується дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, тому дані позовні вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 06 листопада 2018 року.