Справа № 826/7649/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ №826/7649/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ключковича В.Ю.,
суддів Ганечко О.М.,
Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року (повний текст рішення складено 08.08.2018, суддя Мазур А.С.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач, всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 не отримав грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби. В апеляційній скарзі позивач, також, зазначає, що згідно з нормами Порядку №178, не встановлено обов`язку військовослужбовця подавати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.
23.10.2018 від Військової частини НОМЕР_2 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує, що 28.04.2017, в день виключення позивача зі списків особового складу військової частини, відповідно до вимог «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 було забезпечено грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням у повному обсязі. Крім того, представник відповідача зазначив, що рапорт позивача про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно був поданий на розгляд командиру військової частини із порушенням встановленого порядку.
25.10.2018 від Військової частини НОМЕР_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує, що позивач військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 не проходив, на речовому забезпеченні не перебував, тому вимога ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в частині виплати такому грошової компенсації безпідставна та необґрунтована.
07.11.2018 від представника військової частини НОМЕР_1 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю представника відповідача прибути у судове засідання, у зв`язку із необхідністю участі такого в іншому судовому засіданні.
07.11.2018 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшла заява про відкладення розгляду справи на два тижні, у зв`язку із зверненням позивача до Четвертого Київського місцевого центру безоплатної вторинної допомоги для отримання такої допомоги та вступу представника позивача у справу.
Так, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів зазначає, що явка учасників справу у суд апеляційної інстанції є необов`язковою.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних клопотань та необхідності відкладення розгляду справи та визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження та
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 19.04.2011 по 28.04.2017 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді старшого механіка санітарно-технічного відділення експлуатаційного відділу (Військова частина НОМЕР_2 ).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №10-РС від 27.04.2017 звільнено старшого солдата військової служби ОСОБА_1 у запас, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №83 від 28.04.2017 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із закінченням строку контракту. Крім того, даним наказом було передбачено здійснити виплати на користь позивача, а саме: надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% до посадового окладу, премію у розмірі 630% від посадового окладу, щомісячну додаткову винагороду у розмірі 60% та надбавку у зв`язку із діяльністю, що передбачає доступ до державної таємниці у розмірі 10%.
28.04.2017 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 , в якій він безпосередньо знаходився на речовому забезпеченні, із рапортом на ім`я командира військової частини про виплату йому грошової компенсації замість речового майна, що належить до видачі.
На вказаному рапорті командир військової частини наклав відповідну резолюцію, якою доручив вивчити питання та видати наявне речове майно зі складу військової частини НОМЕР_2 , рапорт прийнято до виконання начальником речової служби молодшим лейтенантом ОСОБА_2 .
Крім того, 28.04.2017 при звільненні позивачу було видано речовий атестат №86 на отримане речове майно.
13.05.2017 листом №799 позивача повідомлено, що військова частина НОМЕР_2 знаходиться на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 і не має особового рахунку по речовій службі, виплата грошової компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, які звільняються, повинна здійснювати військова частина НОМЕР_1 на підставі довідки розрахунку. А також повідомлено про можливість отримати речове майно.
У зв`язку із невиплатою грошової компенсації за не отримане речове майно, вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_2 не було порушено право позивача на отримання грошової компенсації замість не отриманого речового майна, оскільки позивачем не було дотримано порядок подачі рапорту, який передбачений пунктом 4 Порядку№178, а тому позовні вимоги до військової частини НОМЕР_2 задоволенню не підлягають. Крім того, військова частина НОМЕР_1 надає військовій частині НОМЕР_2 військове майно номенклатури речової служби для наступної його видачі військовослужбовцям, що проходять службу у військовій частині НОМЕР_2 і не здійснює функцію щодо виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а тому, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 також не підлягають задоволенню.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникли в даному спірному питанні регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №2011-XIІ) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз. 1 п. 236 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.
Пунктом 242 вказаного Положення передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Абзацом третім пункту 242 Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, безпосередньо визначено «Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 (далі Порядок №178).
Так, згідно п.3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно п. 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість недоотриманого речового майна при звільненні з військової служби.
Як зазначив позивач в позовній заяві та в апеляційній скарзі, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №83 від 28.04.2017 його було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із закінченням строку контракту та видано речовий атестат №86 на майно, однак бажаючи отримати грошову компенсацію за речове майно, позивач в день звільнення, звернувся із відповідним рапортом до командира військової частини про виплату йому грошової компенсації замість речового майна, що належить до видачі, однак компенсація станом на день звернення до суду виплачена не була.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Військової частини НОМЕР_2 зазначено, що військовою частиною в якій позивач проходив службу перед звільненням, розмір такої компенсації не був розрахований, оскільки позивач звернувся із рапортом про виплату відповідної компенсації, не долучивши довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, подав рапорт із недотриманням встановленого порядку і в кінці робочого дня.
Колегія суддів зазначає, що позивачем відповідно до чинного законодавства, зокрема, пункту 4 Порядку № 178, подано за місцем військової служби до його звільнення відповідний рапорт, при цьому, суд наголошує, що вказаним Порядком № 178 на позивача не покладено обов`язку подачі довідки для отримання компенсації, тому доводи відповідача як на підставу відмови у виплаті такої компенсації про відсутність довідки є безпідставними.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 24.10.2018 у справах №813/1280/17 та №803/963/17.
Щодо доводів відповідача Військової частини НОМЕР_2 , що із позивачем було проведено дві співбесіди перед звільненням, а саме 10.03.2017 та 13.04.2017, однак позивач своїх прохань та побажань не висловив, в тому числі щодо виплати грошової компенсації, що підтверджується аркушами співбесід, у зв`язку з чим, в день виключення позивача зі списків особового складу військової частини йому було видано речовий атестат, в якому позивач розписався, що свідчить про те, що військовою частиною НОМЕР_2 було забезпечено право позивача на речове забезпечення, від якого він, в свою чергу, відмовився, та не зважаючи на те, що військовою частиною було здійснено речове забезпечення позивача, останній вирішив отримати замість речового майна - грошову компенсацію, і тому, в останній день своєї служби (28.04.2017), не отримавши попередньо довідку про вартість речового майна, подав командиру військової частини не зареєстрований рапорт в кінці робочого часу, цим самим порушивши п. 3.9.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, а також не були проведені необхідні розрахунки із позивачем й наступного дня за днем звільнення оскільки, станом на 29.04.2017 позивач не являвся військовослужбовцем і відповідно до Закону не мав права на грошову компенсацію, колегія суддів зазначає наступне.
З вищенаведених законодавчих приписів колегія суддів робить висновок, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17.
Таким чином, доводи відповідача про те, що розрахунки із позивачем неможливо було здійснити наступного дня за днем звільнення оскільки, станом на 29.04.2017 позивач не являвся військовослужбовцем і не мав права на грошову компенсацію, не заслуговують на увагу.
Щодо того, що під час співбесід перед звільненням 10.03.2017 та 13.04.2017 позивачем прохань та побажань щодо виплати грошової компенсації за не отримане речове майно не було висловлено, колегія суддів зазначає, що вказане не позбавляє позивача права в подальшому звернутися з заявою (рапортом) про таку компенсацію.
Щодо доводів про те, що позивач попередньо не отримав довідку про вартість речового майна, колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки Порядком №178 на позивача не покладено обов`язку подачі довідки для отримання компенсації.
Також, не заслуговують на увагу і доводи відповідача Військової частини НОМЕР_2 про те, що позивач подав командиру військової частини не зареєстрований рапорт в кінці робочого часу, цим самим порушивши п. 3.9.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, оскільки на зазначеному рапорті командир військової частини наклав відповідну резолюцію та рапорт прийнято до виконання начальником речової служби молодшим лейтенантом ОСОБА_2 . Командиром військової частини не було здійснено жодних дій щодо неприйняття такого рапорту, оскільки такий був поданий з порушеннями Інструкції з діловодства у Збройних Силах України.
Також, суд апеляційної інстанції додатково зазначає, що резолюція, яка містить на рапорті позивача, порушує законне право позивача на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки командиром військової частини в резолюції протиправно зазначено «видати належне речове майно», а позивач просив саме компенсацію вартості такого.
Разом з тим, колегія суддів додатково зазначає, що отримання позивачем у день звільнення речового атестату не може свідчити про фактичне отримання таким відповідного речового майна. Доказів отримання такого майна позивачем не містять і матеріали справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем військовою частиною НОМЕР_2 було порушено право позивача на отримання грошової компенсації замість не отриманого речового майна, а тому позовні вимоги до військової частини НОМЕР_2 підлягають задоволенню.
Також, колегія суддів зазначає, що позивачу на день виключення його зі списків особового складу військової частини та станом на день ухвалення даного рішення не було видано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, передбачену пунктом 4 Порядку №178, в якій зазначається сума такої грошової компенсації. Відтак, виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити саме шляхом зобов`язання відповідача Військової частини НОМЕР_2 провести розрахунок вартості неотриманого речового майна та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно ОСОБА_1 .
Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, колегія суддів зазначає наступне.
Порядком №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується за місцем військової служби, тому належним відповідачем у цій справі є Військова частина НОМЕР_2 , у якій проходив службу позивач. Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивача представником військової частини НОМЕР_1 зазначено, що ВЧ НОМЕР_1 надає військовій частині НОМЕР_2 військове майно номенклатури речової служби для наступної його видачі військовослужбовцям, що проходять службу у військовій частині НОМЕР_2 і не здійснює функцію щодо виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Відтак, вимога позивача до військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року, не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому, у відповідності до ст.317 КАС України, таке рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести розрахунок вартості неотриманого речового майна та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.М. Ганечко

Є.О. Сорочко