Справа № 810/3180/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3180/18 Головуючий у 1-й інстанції - Лапій С.М..
Суддя-доповідач - Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Київського окружного адміністративного суду міста від 29 серпня 2018 року

у справі №810/3180/18 (розглянутої в порядку письмового провадження)

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Національні інформаційні системи", Міністерства юстиції України, третя Головного управління Державної фіскальної служби у Київській про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №-1008 від 18.04.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду міста від 29 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, на підставі ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем не було порушено норм ст.240 КАС України, оскільки позивач дійсно на друге судове засідання не прибув, проте завчасно надіслав до суду відповідь на відзив, в якій просив засідання у справі призначене на 22.08.2018 здійснювати за його відсутності .

В судовому засіданні представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Позивач у судове засідання не прибув, надавши клопотання здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду посилався на повторне неприбуття позивача у судове засідання, який був належним чином повідомлений про дату, місце та час судового розгляду справи, без поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, особи які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Нормами ч. 5 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зазначені норми кореспондуються з п. 4 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких позовна заява залишається без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у підготовче засідання чи судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Неприбуття в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, є повторним, коли ні позивач, ні його представник вдруге без поважних причин не прибули на розгляд справи і в суду є достовірні докази про те, що обидва рази позивача було належним чином повідомлено.

«Повторність» означає вчинення знову, тобто основною ознакою повторності є здійснення аналогічного, тотожного. При цьому черговість та порядок вчинення дій не впливає на факт їх повторності. А тому «повторне неприбуття», як підстава для залишення позовної заяви без розгляду, означає неявку у судове засідання два чи більше разів без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття протягом усього розгляду справи та не обов'язково двічі підряд.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що підставою для скасування ухвали є та обставина, що позивач 22 серпня 2017 року надіслав до Київського окружного адміністративного суду відповідь на відзив, в якій зазначив про слухання справи призначеної на 29.08.2018 за відсутності позивача. Крім того в апеляційній скарзі зазначено, що позивач не втратив зацікавленості в розгляді зазначеної справі.

Так з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у судовому засіданні на 30 липня 2018 року, про що повідомлено шляхом надіслання ухвали про відкриття.

30 липня 2018 року судове засідання було відкладено у зв'язку з неприбуттям позивача, розгляд справи призначено на 29 серпня 2016 року на 09:30 год., про що повідомлено сторін у справі відповідача під розписку, а позивачу направлено повістку про виклик до суду (а.с.44-45).

Зазначену повістку про виклик до суду ОСОБА_2 отримав 07.08.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

22 серпня 2018 року позивачем було надіслано на адресу суду відповідь на відзив по справі, яка була зареєстрована Київським окружним адміністративним судом 27.08.2018 №17871/18. Зазначений відзив містить клопотання в якому, ОСОБА_2 просить здійснювати розгляд справи за його відсутності (а.с.50).

Так, обов'язковою умовою для застосування такої підстави залишення адміністративного позову без розгляду є саме повторна неявка позивача в судове засідання, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин. Зазначені наслідки настають, якщо позивач не з'явився вдруге поспіль (тобто повторно) і від нього не надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Однак судом першої інстанції не була досліджено відповідь на відзив, яка містить клопотання позивача про розгляд справи без його участі та подана до суду 27.08.2018.

У даному випадку, під повторністю неприбуття в судове засідання позивача та/або його представника необхідно розуміти саме послідовне неприбуття в судове засідання позивача чи його представника двічі чи більше разів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави 29 серпня 2018 року виносити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції передчасно без перевірки усіх обставин справи, а тому ухвала суду підлягає скасуванню.

За ч.1 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

До вказаного висновку суд дійшов, серед іншого, використовуючи правові висновки Європейського суду з прав людини у рішенні по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, де вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Golder v.the United Kingdom" від 21.02.1975), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями ( рішення "Guerin v. France" від 29.07.1998) Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розрахувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення "Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.1998 року).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осі

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду з підстав повторної неявки позивача до суду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової ухвали про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 34, 243, 310, 312, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду міста від 29 серпня 2018 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 06 листопада 2018 року.