Справа № 826/13630/17
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 01 червня 2018 року (дата складання повного тексту не зазначена) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: громадська організація «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування п.13.3 рішення №1051/1051 від 25 грудня 2008 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Київської міської ради, в якому просив визнати незаконним п.13.3 порядок демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм та тимчасових споруд у «Правилах благоустрою міста Києва» затвердженого рішенням Київської міської ради №1051/1051 від 25 грудня 2008 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 01 червня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду, відповідно до ч.3 ст.123 КАС України.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відкриваючи провадження у даній справі суд першої інстанції вже перевіряв адміністративний позов на відповідність вимогам процесуального законодавства та призначаючи вказану справу до судового розгляду судом було з'ясовано, що позов подано без пропущення строку.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що позивач був обізнаний з правовими підставами демонтажу його транспортного засобу, а тому позов подано з пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку.

Треті особи відзиви на апеляційні скарги не подавали, будь-які їх письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи предметом оскарження у даній справі є п.13.3 Порядку демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм та тимчасових споруд Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051, яким відповідно до вимог ст.40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п.2 ч.1 ст.255 КУпАП, надано повноваження Головному управлінню контролю за благоустроєм м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо виконання функцій Інспекції з благоустрою м.Києва - складати протоколи про адміністративні правопорушення з виявлених порушень Правил благоустрою міста Києва, встановлених цим рішенням та надсилати їх відповідно до вимог ст.ст.152, 257 КУпАП органові, уповноваженому розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 жовтня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01 грудня 2017 року.

06 квітня 2018 року до Окружного адміністративного суду надійшло клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду (а.с.111 т.1), на яку позивачем була подана заява із запереченнями від 08 травня 2018 року (а.с.122 т.1).

10 травня 2018 року до суду першої інстанції надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог (а.с.141 т.1), в якій позивач просив прийняти і об'єднати в одній позовній заяві збільшення позовних вимог в адміністративній справі: визнати незаконним п.13.3 порядок демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм та тимчасових споруд у «Правилах благоустрою міста Києва» затвердженого рішенням Київської міської ради №1051/1051 від 25 грудня 2008 року; визнати незаконним п.1.3 рішення Київської міської ради від 28 травня 2015 року №566/1430 «Про внесення змін до Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року №1051/1051».

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 01 червня 2018 року клопотання Київської міської ради про залишення без розгляду позову ОСОБА_4 повернуто заявнику без розгляду.

Іншою ухвалою Окружного адміністративного суду від 01 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: ГО «Правозахисна організація «Боротьба з корупцією в Україні», ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, дійшов висновку, що належних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали звернутися до суду у встановлений шестимісячний строк, позивачем не надано, а судом не встановлено.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.171 КАС України (у редакції, чинній станом на дату подання адміністративного позову), право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України (у редакції, чинній станом на дату подання адміністративного позову), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положенням ст.171 КАС України (у редакції, чинній станом на дату подання адміністративного позову) не встановлено спеціального строку звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження нормативно-правового акта, тому при визначенні меж строку звернення до суду із позовом про визнання незаконним нормативно-правового акта (його частини), застосуванню підлягають загальні положення, встановлені чт.99 КАС України (у редакції, чинній станом на дату подання адміністративного позову).

Відповідно до ст.57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Згідно з ч.3 ст.17 Закону України «Про інформацію» з метою забезпечення доступу до законодавчих та інших нормативних актів фізичним та юридичним особам держава забезпечує офіційне видання цих актів масовими тиражами у найкоротші строки після їх прийняття.

Сторонами не заперечується, що Правила благоустрою міста Києва, на виконання рішення Київської міської ради ІІІ сесії ХХІІІ скликання від 04 лютого 1999 року №138/139, опубліковано в газеті «Хрещатик» 25 лютого 2008 року №142 (575).

Рішенням Київської міської ради від 28 травня 2015 року №566/1430 «Про внесення змін до Правил благоустрою міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051» внесені зміни до Правил благоустрою міста Києва, а саме, пункт 13.3 розділу ХІІІ викладено у новій редакції.

Дане рішення опубліковано в газеті «Хрещатик» 19 червня 2015 року, №58 (1458).

Так, у силу положень ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній станом на дату подання адміністративного позову), порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» про порушення прав, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 листопада 2016 року посадові пособи КП «Київблагоустрій» вилучили автомобіль, яким розпоряджався позивач.

27 грудня 2016 року до КП «Київблагоустрій» надіслано заяву з метою з'ясування обставин події 22 листопада 2016 року, у відповідь на яку направлено лист, за змістом якого авто з продажу кави (державний номерний знак транспортного засобу АЕ7289СВ) за адресою: вул.М.Грушевського, 5 у Печерському районі м.Києва демонтовано КП «Київблагоустрій» на виконання доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища від 21 листопада 2016 року №064-11303. Згідно п.13 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051 (зі змінами та доповненнями) демонтовані (переміщені) засоби пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі повертаються власнику (користувачу) у присутності працівників міліції на підставі акта приймання-передачі після відновлення благоустрою на місці їх самовільного розміщення (встановлення) та відшкодування витрат з демонтажу (переміщення), перевезення, розвантаження та зберігання в установленому порядку.

До позивача як учасника відносин, врегульованих Правилами благоустрою міста Києва в межах здійснюваної ним підприємницької діяльності, оскаржуваний у даній справі п.13 застосовано безпосередньо 22 листопада 2016 року, про що свідчать також ряд листів КП «Київблагоустрій» з долученими до них документами. Натомість, до суду першої інстанції позивач звернувся 24 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України (в редакції, що набула чинності 15 грудня 2017 року) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, процесуальними нормами закріплено обов'язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог.

В той же час, відповідно до ч.3 ст.3 КАС України (в редакції, що набула чинності 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.13 ст.171 КАС України (в редакції, що набула чинності 15 грудня 2017 року) суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частиною 6 ст.161 КАС України (в редакції, що набула чинності 15 грудня 2017 року) передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, у випадку встановлення судом після відкриття провадження у справі факту пропуску позивачем строку звернення до суду та у випадку відсутності заяви про поновлення такого строку, з метою встановлення всіх фактичних обставин, за яких може бути прийнято рішення про залишення позову без розгляду, суд має залишити позовну заяву без руху для надання позивачу строку на усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд дійшов висновку про пропуск позивачем встановленого процесуальним законодавством строку звернення до суду у судовому засіданні, яке відбулось 01 червня 2018 року. Однак, встановивши, що позовну заяву подано позивачем із пропуском визначених КАС України строків, суд не надав можливості позивачу подати заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, в якій позивач міг обґрунтувати поважність причин пропуску такого строку, шляхом залишення позовної позивача без руху, на підставі ч.13 ст.171 КАС України (в редакції, що набула чинності 15 грудня 2017 року).

У своїй апеляційній скарзі позивач зазначає про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, а саме на порушення прядку опублікування рішення Київської міської ради від 28 травня 2015 року №566/1430 «Про внесення змін до Правил благоустрою міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051», яке було опубліковано у газеті «Хрещатик» 19 червня 2015 року, №58 (1458) без додатку. Також позивач надає докази того, що він звертався із заявами про збільшення позовних вимог у справі №826/7911/17 за його позовом до КП «Київблагоустрій», Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища, Київської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, щодо визнання незаконним п.13.3 порядок демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм та тимчасових споруд у «Правилах благоустрою міста Києва» затвердженого рішенням Київської міської ради №1051/1051 від 25 грудня 2008 року.

Отже, судом першої інстанції фактично не досліджувались обставини щодо наявності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, не надано позивачу можливості подати заяву про поновлення строку звернення до суду із відповідними обґрунтуваннями після встановлення судом факту пропуску позивачем процесуальних строків, що призвело до порушень процесуальних прав ОСОБА_2, визначених ст.44 КАС України (в редакції, що набула чинності 15 грудня 2017 року).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.107 КАС України (в редакції, чинній на момент подання ОСОБА_2 вказаного позову) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; 5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

В той же час, згідно з ч.1 ст.108 КАС України (в редакції, чинній на момент подання ОСОБА_2 вказаного позову) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 жовтня 2017 року було відкрито провадження в даній адміністративній справі та в мотивувальній частині вказаної ухвали зазначено, що суд керувався ст.ст.106, 107 КАС України (в редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року) та визнав, що позовна заява і додані до неї матеріали є достатніми для відкриття провадження у справі.

Таким чином, за наслідком перевірки позовної заяви та доданих до неї матеріалів суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі та визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для відкриття провадження у справі.

Отже, постановляючи ухвалу від 27 жовтня 2017 року про відкриття провадження в адміністративній справі та ухвалу від 01 червня 2018 року про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції надає протилежну оцінку одним і тим самим обставинам справи щодо відповідності позовної заяви вимогам встановленим процесуальним законодавством, в частині дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в частині наявності чи відсутності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, що призвело до порушення прав позивача в частині подання заяв та клопотань, доказів, надання пояснень та наведення доводів та міркувань щодо питання стосовно дотримання ним строку звернення до адміністративного суду, встановленого процесуальним законодавством.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку щодо передчасності висновку суду першої інстанції про причини пропуску позивачем строку звернення до суду та про наявність встановлених ч.3 ст.123 КАС України підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва від 01 червня 2018 року про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 01 червня 2018 року про залишення позову без розгляду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма