Справа № 0440/5835/18
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2018 року Справа № 0440/5835/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень та вимоги, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач) з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в якому просив:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2018р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.09.2018року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2018р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.09.2018року (справа №0440/6483/18, суддя Сидоренко Д.В.)
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2018р. об'єднано адміністративні справи №0440/5835/18 та №0440/6483/18, вимоги в одне провадження та присвоєно єдиний номер адміністративній справі №0440/5835/18.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті у той сами день в порядку письмовго провадження.
Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Не погодившись з прийнятим рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У відповідності до пункту 162.1. статті 162 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України) платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За приписами норм пунктів 44.1 та 44.3 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2 пункту 44.1. статті 44 ПК України).
Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1. цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону № 996-ХІV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-ХІV).
Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_3 перебуває на загальній системі оподаткування, зареєстрований в органі державної реєстрації 30.01.1997р., номер запису про державну реєстрацію № Ф0010908. Взятий на податковий облік в контролюючому органі 07.05.1997р., та знаходиться на обліку в Нікопольській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
У період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року ФОП ОСОБА_3 здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, та використовував послуги надання в оренду власного та орендованого нерухомого майна.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений ст.177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010року №2755-VІ зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ).
Згідно з п.177.2 ст.177 ПКУ об'єкутом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходим (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 ст.177 ПКУ визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до пп.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПКУ до інших витрат відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково - касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до пп.177.4.5. п.177.4 ст.177 ПКУ, до складу витрат підприємця не включаються:
витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
документально не підтверджені витрати.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст.44 ПКУ. У ній зазначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Враховуючи наведені положення Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування може віднести до складу витрат витрати, якщо вони документально підтверджені первинними документами; пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; безпосередньо пов'язані з отриманням доходів; фактично сплачені; товари (послуги) фактично отримано фізичною особою - підприємцем.
З огляду на викладене, суд зазначає, що витрати на оренду приміщень є витратами, безпосередньо пов'язані з отриманням доходів, які можуть бути включені фізичною особою-підприємцем до складу витрат згідно із вимогами пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України.
У свою чергу, як вбачається з акту перевірки, висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що позивачем завищено документально підтверджені витрати та занижено загальний оподатковуваний дохід за 2016 рік в зв'язку з ненаданням платіжних докуменітв (чеки, виписки банку), які б підтверджували фактичну оплату орендної плати, а також рахунки, акти виконаних робіт (наданих послуг), що являється документально підтвердженими витратами.
Так, досліджуючи питання правомірності віднесення до складу витрат, витрати пов'язані з орендою платою за договорами оренди приміщень за 2016рік, судом встановлено, що позивачем згідно Декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік віднесено до складу інших витрат - суми витрат на оренду приміщень, які відбулись за рахунок укладених договорів оренди, а саме:
договір оренди №1 від 01.01.2016 укладений між ОСОБА_3 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю («Екватор») у строк, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі майна (п.2). Орендна плата встановлюється у розмірі 2000 грн. та сплачується готівкою за рік, але у строк не пізніше 31.12.2016 (п.3). Означений об'єкт на підставі акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 01.01.2016 був переданий позивачеві;
договір оренди №2 від 01.01.2016 укладений між ОСОБА_3 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення (магазин «Десятка») у строк, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі майна (п.2). Орендна плата встановлюється у розмірі 2000 грн. та сплачується готівкою за рік, але у строк не пізніше 31.12.2016 (п.3). Означений об'єкт на підставі акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 01.01.2016 був переданий позивачеві;
договір оренди №3 від 01.01.2016 укладений між ОСОБА_3 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежиле вбудоване приміщення (магазин «Дніпро-Центр») у строк, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі майна (п.2). Орендна плата встановлюється у розмірі 2500 грн. та сплачується готівкою за рік, але у строк не пізніше 31.12.2016 (п.3). Означений об'єкт на підставі акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 01.01.2016 був переданий позивачеві;
договір оренди №4 від 01.01.2016 укладений між ОСОБА_3 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування універсам («Україна») у строк, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі майна (п.2). Орендна плата встановлюється у розмірі 5000 грн. та сплачується готівкою за рік, але у строк не пізніше 31.12.2016 (п.3). Означений об'єкт на підставі акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 01.01.2016 був переданий позивачеві;
договір оренди №5 від 01.01.2016 укладений між ОСОБА_3 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлову вбудованого приміщення (магазин «Техносила») у строк, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі майна (п.2). Орендна плата встановлюється у розмірі 416,67 грн. та сплачується готівкою за рік, але у строк не пізніше 31.12.2016 (п.3). Означений об'єкт на підставі акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 01.01.2016 був переданий позивачеві (том. 1 а.с. 59-63, 64-68).
Розрахунки проводились в готівковій формі, що підтверджується видатковим касовим ордером від 29.12.2016року, а отже для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (том. а.с. 75).
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для віднесення їх до валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про не доведеність доводів відповідача щодо не підтвердження документально (відсутність платіжних документів (чеки, виписки банку), а також рахунків, актів виконаних робіт (наданих послуг)) витрат по оплаті орендної плати, а отже контролюючим органом протиправно не підтверджено суми витрат в розмірі 143 000,00 грн. сформовані за рахунок оренди приміщень, відповідно донарахування цієї суми в якості суми чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік є необгрунтованим.
Крім цього, з контексту норм Податкового кодексу України вбачається, що необхідною умовою для утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору є наявність факту виплати такого доходу фізичній особі податковим агентом за трудовою чи цивільно-правовою угодою.
Таким чином, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Водночас, згідно позиції контролюючого органу, ФОП ОСОБА_3 використав активну електроенергію та послуги, пов'язані з перетіканням реактивної електроенергії в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку на загальну суму ПДВ 33 530,47 грн.
Відповідно до п.198.5. ст. 198 Податкового кодексу України - платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Згідно п.189.1. ст. 189 Податкового кодексу України - у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі Договору про постачання електричної енергії №276 від 31.08.2015 укладеного між ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго»(Постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (Споживач) сторонами узгоджено, що постачальник продає електричну енергію Споживачу у точці (точках) продажу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює ініші платежі згідно з умовами цтього договору. Згідно Актів розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідності сторін від 31.08.2015 та Відомостей про величину приєднаної потужності і категорії надійності електропостачання струмоприймачів за об'єктами (магазин, м.Марганець, магазин «Десятка», магазин «Україна», магазин «Дніпро-Центр») установлено кабельне відгалуження від нижніх клем запобіжників до шафи обліку електроенергії, електрообладнання, електромережі магазину. Оплата електроенергії та її використання здійснювалась позивачем за приміщення пов'язаних з веденням підприємницької діяльністі. Матеріали справи містять підтверджуючі документи ( платіжні доручення, рахунки, акти прийому-передачі товарної продукції (електроенергії) за період 2016-2017роки), які складені згідно чинного законодавства та підтверджують понесені позивачем витрати.
Крім цього, отримані від ПАТ «ДТЕК Дніпробленерго» податкові накладні були використані у складі податкового кредиту за період 2016-2017рр. Послуги з постачання електричної енергії та послуги з перетікання реактивної електроенергії, на суми яких складені податкові накладні ПАТ «ДТЕК Дніпробленерго» оплачені, що підтверджується залученими до матеріалів справи платіжними дорученнями.
З огляду на викладне, суд дійшов висновку про безпідставність висновків посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 33 530,47 грн.
Також, судом враховані доводи позивача, щодо безпідставності застосування контролюючим органом до спірних правовідносин на п.п. 198.5 «г» ст.198 Податкового кодексу України, оскільки в розумінні наведеної норми електрична енергія та плата за перетікання реактивної електроенергії не належить до основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, залишків товарно-матеріальних цінностей. Крім цього, належних доказів щодо реалізації припиісв ст. 20.1.9 ст. 20 Податкового кодексу України, а саме проведення инвентирізації під час проведення перевірки контролюючим органом не надано.
Згідно з вимогами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина друга цієї ж статті говорить про те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 139, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень та вимоги - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ЄДРПОУ-НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ- 39394856) судовий збір у розмірі 1502,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев