Справа № 810/668/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/668/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю..

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року (повний текст рішення складено 16.04.2018) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Банкомзв'язок" до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач, Приватне акціонерне підприємство "Банкомзв'язок", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просив:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо проведення перевірки, оформленої Актом перевірки від 29.11.2016 №1373/26-50-12-03-17/19353391;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо порушення порядку та строків прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.12.2016, встановлених п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 12.12.2016 №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

- визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо проведення перевірки, оформленої Актом перевірки від 29 листопада 2016 року №1373/26-50-12-03-17/19353391.

- визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо порушення порядку та строків прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.12.2016 №, встановлених пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України.

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 12.12.2016 №.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати положенням п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, оскільки сплачена позивачем сума зобов'язань з орендної плати не відповідає зазначеним вимогам податковим органом правомірно здійсненно данарахування грошових зобов'язань та застосовано штрафні санкції.

29 вересня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким останній підтримує правову позицію суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що у лютому 2014 року ПрАТ "Банкомзвязок" подано до ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік, в якій визначено щомісячні суми податкового зобовязання у розмірі 77985,16 грн.

Прийняття вказаної декларації підтверджується квитанцією №2 від 20.02.2014.

У листопаді 2016 року Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві на підставі п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.1 п.75.1 ст. 75, п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України проведена камеральна перевірка ПрАТ "Банкомзвязок" з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 29.11.2016 №1373/26-50-12-03-17/19353391, у якому зафіксовано порушення ПрАТ "Банкомзвязок" вимог ст. 21 Закону України "Про оренду землі", п.п.288.5.1 п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, що виявилось у заниженні податкового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб за земельну ділянку загальною площею 3,4157 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Глушкова, 13/2, за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

На підставі висновків Акту перевірки ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.12.2016 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем "орендна плата з юридичних осіб" на загальну суму 2807465,67 грн., з яких: 1871643,78 грн. - за основним платежем; 935821,89 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи дії щодо проведення перевірки та прийняте за її наслідками податкове повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним порядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків. А відтак, вважав, що податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (тут та далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно п. 269.1 ст. 269 ПКУ платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 ПКУ).

Пунктом 271.1 ст. 271 ПКУ визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до абз.1 п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з п.288.3 ст.288 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4ст.288 Податкового кодексу України).

Пунктом 288.5 ст.288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: - не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; - не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; - може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Відповідно до п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отже, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Колегія суддів зазначає, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, проте законом встановлені обмеження, які носять імперативний характер.

Відтак, позивачем в порушення податкового законодавства задекларовано орендну плату із застосуванням річної ставки податку на підставі умов договору, а не на підставі Податкового кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками про протиправність проведення камеральної перевірки Приватного акціонерного товариства "Банкомзв'язок", оскільки предмет проведеної перевірки виходить за межі камеральної перевірки, вимоги до якої викладені у статті 75 ПК України.

Так, відповідно до п. 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

При цьому, пп. 75.1.1 п. 75.1 статті 75 ПК України в редакції, що була чинною на час проведення перевірки, встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

З матеріалів справи вбачається, що при проведенні камеральної перевірки позивача, Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби використано, зокрема, договір оренди земельної ділянки АТ "Банкомзвязок" від 27.12.1999; договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 18.12.2006; витяг з технічної документації №Ю-20842/2008 від 25.03.2008; податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 20.02.2014 №.

Отже, проведення даної камеральної перевірки здійснювалось не на підставі виключно даних, зазначених у податкових деклараціях позивача, а на підставі також і інших документів.

Відтак, проведена перевірка позивача виходить за межі камеральної перевірки, передбаченої статтею 75 ПК України.

Натомість, відповідно до вимог п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Однак, в межах даної камеральної перевірки відповідачем досліджувались документи, факти та обставини, які повинні встановлюватись виключно при проведенні документальної перевірки.

А тому, відповідачем порушено порядок проведення податкової перевірки.

Враховуючи викладене, дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо проведення перевірки, оформленої Актом перевірки від 29.11.2016 №1373/26-50-12-03-17/19353391, є протиправними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з п. 86.2 ст. 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

При цьому, п. 86.8 ст. 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З матеріалів справи вбачається, що акт камеральної перевірки від 29.11.2016 №1373/26-50-12-03-17/19353391 та податкове повідомлення-рішення від 12.12.2016 № були надіслані відповідачем лише 09.02.2017, чим порушено право позивача на подання, у разі незгоди з висновками акту перевірки, заперечень на вказаний акт.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме, копій конвертів (а.с.21,22) відповідачем направлялися на адресу позивача поштові відправлення з актом перевірки та оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, однак останні повернулися на адресу відправника з відміткою пошти «за місцем обслуговування».

Згідно із п.58.3 ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Відтак, відповідачем порушено порядоу та строки прийняття податкового повідомлення-рішення

Щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, в частині застосування до позивача штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання колегія суддів зазначає про наступне.

Статтею 123 ПК України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, підставою для застосування контролюючим органом штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого суми податкового зобов'язання є повторне визначення платнику податків контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для застосування штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання було податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14.06.2016 №, прийняте на підставі висновків акта перевірки від 19.05.2016 №566/26-50-15-03-17/19353391.

Разом з тим, визначене податковим повідомленням-рішенням від 14.06.2016 № грошове зобовязання в силу положень п. 56.18 ст. 56 ПК України вважається неузгодженим, оскільки оскаржено позивачем в судовому порядку.

Відтак, відсутній факту повторності порушення позивачем вимог податкового законодавства та, як наслідок, відсутність у відповідачів підстав для застосовування до позивача штрафних санкцій за ставкою 50%.

Отже, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі проведеної камеральної перевірки, податковий орган не діяв на підставі, в межах та у спосіб наданих йому законодавством повноважень, відповідно у відповідача були відсутні законні підстави для застосування до підприємства штрафних санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками проведення такої перевірки.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Банкомзв'язок" до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними дій.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07.11.2018.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма

v