Справа № 806/1248/18
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1248/18

Головуючий у 1-й інстанції: Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

05 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними, зобов'язання розглянути скаргу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив: визнати неправомірними дії (бездіяльність) Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 в частині відмови у розгляді скарги ОСОБА_2 від 27.01.2018 року; зобов'язати Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 розглянути скаргу ОСОБА_2 від 27.01.2018 року; визнати неправомірними дії (бездіяльність) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині відмови у розгляді скарги ОСОБА_2 від 27.01.2018 року; зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_2 від 27.01.2018 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 27.01.2018 року ОСОБА_2 звернувся із скаргою до Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просив вирішити питання про направлення виконавчого документа до відповідного органу державної виконавчої служби, але відповідач не вирішив скаргу від 27.01.2018 року, а лише сповістив про відмову листом від 26.02.2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що 27.01.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 зі скаргою в якій просив: вирішити питання про направлення виконавчого документа до відповідного органу державної виконавчої служби та сповістити про підсумки розгляду скарги та прийняте рішення.

Листом від 26.02.2018 року №3380-33-18/12 Директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 позивача повідомлено, що оскільки скарга від 27.01.2018 року не відповідає вимогам ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", то її розглянуто у відповідності до Закону України "Про звернення громадян" та зазначено, що питання щодо передачі виконавчого документа іншому органу державної виконавчої служби не вирішувалося, оскільки стягувач не подав заяву про передачу виконавчого документа із зазначенням органу державної виконавчої служби.

Не погоджуючись із такою відповіддю відповідача та вважаючи такі дії неправомірними, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача з розгляду скарги позивача були правомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закон України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно ч.ч. 3, 4 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім'я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім'я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Дослідивши скаргу від 27 січня 2018 року, подану позивачем, колегія суддів вбачає, що вона не відповідає вимогам ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, всупереч п.п. 2, 3, 4, 5 ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" позивачем не вказано повне найменування боржника та його місцезнаходження, не вказано реквізити виконавчого документу, не зазначив посилання на порушену норму закону та не виклав обставин, якими обґрунтовує свої вимоги.

З цих підстав відповідач правомірно розглянув скаргу позивача у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" та надав позивачу роз'яснення. Це підтверджено відповіддю від 26.02.2018 року №3380-33-18/12.

Таким чином слід визнати, що скаргу ОСОБА_2 від 27.01.2018 року розглянуто.

Щодо самої суті відповіді, з якою позивач не погоджується, то колегія суддів вважає, що при наданні відповіді відповідний суб'єкт звернення наділений певною свободою, яка дає можливість йому висловити свою позицію з порушеного питання.

Щодо тверджень позивача про розгляд звернення неналежним суб'єктом, то колегія суддів їх відхиляє.

Як свідчать матеріали справи, скарга була адресована директору Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4, відповідь позивачу надана за підписом директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3.

Жодних доказів того, що на час надання відповіді ОСОБА_3 не обіймав посаду директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України суду не надано. Відтак та обставина, що конкретна службова особа перестала обіймати певну посаду (ОСОБА_4О.), а цю посаду стала обіймати інша особа (ОСОБА_3В.), яка і надає відповідь, не свідчить про те, що відповідь надається не уповноваженою особою.

Щодо тверджень про те, що виконавцем у відповіді зазначено головного державного виконавця Канцедала О.О., дії якого оскаржувалися, то ця обставина юридичного значення не має. Це пов'язано з тим, що саме конкретна особа (в даному випадку ОСОБА_3В.) несе відповідальність за зміст наданої ним відповіді. При незгоді із запропонованим проектом відповіді він мав право її не підписати. Підписання запропонованого проекту відповіді вказує лише на те, що посадова особа погодилась з її змістом.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач правомірно діяв відносно ОСОБА_2 при розгляді його скарги від 27.01.2018 року, тому позовні вимоги є безпідставними.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення, незважаючи на те, що частина висновків суду першої інстанції є очевидно зайвими і не безпосереднього стосуються предмету спору, а саме: висновки щодо правомірності дій виконавця з повернення виконавчого документа.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 листопада 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6