Справа № 640/18169/18
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 листопада 2018 року м. Київ № 640/18169/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., ознайомившись з заявою і доданими до неї матеріалами

за зверненням

Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

до

товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ПОЛІМЕР»

про

підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Головне управління ДФС у м. Києві (надалі-заявник) із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ПОЛІМЕР».

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі- КАС України) провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 283 КАС України така заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі.

При цьому, ч. 1 ст. 269 КАС України регулює особливості подання заяв у таких справах, визначених ст. 283 КАС України, вказуючи, що заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту є позовна заява. Отже, на неї поширюються вимоги ст. ст. 160, 161, 169, 171 КАС України.

Частина 3 статті 161 КАС України в даному випадку передбачає обов’язок заявника додати до позовної заяви документ про сплату судового збору.

Аналізуючи вказані вище норми, суд дійшов висновку про обов’язковість надання фіскальним органом документу про сплату судового збору при зверненні до суду в порядку ст. 283 КАС України.

З поданої до суду заяви Головного управління ДФС у м. Києві вбачається, що такий документ заявник не додає. Натомість, він просить відстрочити сплату судового збору, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем та неналежним фінансуванням державних органів.

Розглядаючи заявлене клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору, суд зазначає наступне.

В поданому до суду клопотанні про відстрочення сплати судового збору заявник не зазначає період, подію або календарну дату, до якої він просить відстрочити сплату судового збору (на годину, на день, на рік тощо), а зазначає лише: «Відстрочити ГУ ДФС у м. Києві сплату судового збору». Такий виклад прохальної частини клопотання позбавляє суд можливості встановити його обґрунтованість.

При цьому, в тексті заяви щодо цього вказано лише аргумент про скрутне фінансове становище та неналежне фінансування державних органів, який заявник взагалі не конкретизує. Так, не вказано, які саме державні органи неналежним чином фінансуються, яким чином ці обставини стосуються заявника та поданої ним заяви, якими доказами підтверджується скрутне фінансове становище та неналежне фінансування.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Вказаною нормою встановлено можливість полегшення судом тягаря судових витрат для осіб з низьким рівнем достатку. Положення такої норми спрямоване на те, щоб сплата судового збору не була перешкодою для доступу до суду малозабезпечених осіб, і слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду незалежно від майнового стану.

Разом з тим, положення наведених статей процесуального закону надають суду певні можливості для зменшення тягаря судових витрат за своїм розсудом у кожній конкретній ситуації, тоді як Закон України "Про судовий збір" у певних категоріях справ/певної категорії населення безальтернативно звільняє від обов’язку сплачувати судовий збір, серед яких податкові органи відсутні (стаття 5 цього Закону).

Згідно з статтею 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, в силу вимог статті 8 Закону України "Про судовий збір", органи Державної фіскальної служби України не є суб'єктами, на яких розповсюджується дія законодавства щодо відстрочення або розстрочення його сплати.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 10.01.2018 у справі №К/9901/12/18, від 12.01.2018 у справах №К/9901/2132/18, №К/9901/2135/18, №К/9901/2131/18 та №К/9901/2134/18.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

ДФС та її територіальні органи є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено відповідним кошторисом, розмір яких щорічно затверджується.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі – Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов’язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб’єктами владних повноважень тощо не є підставою для звільнення (відстрочення, розстрочення) від такої сплати в даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 26.01.2018 у справі № К/9901/854/17.

Відповідно до частини першої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, сплата судового збору є обов’язком заявника, а тому зловживання правом на відстрочення сплати судового збору є неприпустимим.

Аналізуючи зазначене у сукупності, суд приходить до висновку, що наведені останнім обставини в якості підстави для задоволення поданого клопотання не є достатніми для відстрочення сплати судового, у зв'язку з чим, у задоволенні клопотання ГУ ДФС у м. Києві про відстрочення сплати судового збору слід відмовити.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення такої сплати, оскільки позивач не позбавлений можливості звертатись до відповідних органів про додаткове фінансування на оплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суд залишає дану заяву без руху, оскільки вона подана без додержання вимог ст. 160, 161 КАС України, а саме не додано документ про сплату судового збору.

Згідно зі ст. 4 Закону України “Про судовий збір” (у редакції чинній станом на день звернення позивача із цим позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2018 рік” від 07.12.2017 №2246-VIII передбачено, що з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1 762,00 гривні.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві заявлено вимогу немайнового характеру, а саме підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ТОВ «Смарт Полімер».

Відповідно до вищенаведених норм Законів № 3674-VІ і №2246-VIII сума судового збору, яку має сплатити заявник при зверненні до адміністративного суду із цією заявою становить 1 762,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Щодо строку, який суд надає заявнику для усунення недоліків слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 283 КАС України заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі та повинна містити: 1) найменування адміністративного суду; 2) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв'язку заявника; 3) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв'язку, якщо такий відомий, щодо сторони, до якої застосовуються заходи, визначені частиною першою цієї статті; 4) підстави звернення із заявою, обставини, що підтверджуються доказами, та вимоги заявника; 5) перелік документів та інших матеріалів, що додаються; 6) підпис уповноваженої особи суб'єкта владних повноважень, що скріплюється печаткою.

У разі недотримання вимог частини другої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків.

Отже, спеціальною нормою адміністративного процесуального законодавства регламентовано особливий порядок звернення органів доходів і зборів до суду з приводу підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків та виключний перелік вимог, яким має відповідати таке звернення та в разі недотримання яких податковий орган має усунути недоліки свого звернення у строк, що не перевищує 24-х годин.

При цьому, вказаною імперативною нормою не передбачено такої вимоги як подання доказів сплати судового збору. Така вимога передбачена лише загальною нормою ч. 3 ст. 161 КАС України, що регламентує порядок звернення з позовною заявою.

Тож, у разі несплати податковим органом судового збору за звернення до суду, подане в порядку ст. 283 КАС України, його право на усунення недоліків не може бути обмежено лише вищевказаним строком, без врахування особливостей порядку сплати судового збору державними органами.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Белет проти Франції», відповідно до яких стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подана заява не відповідає вищевказаним вимогам положень КАС України і заявнику, з урахуванням скороченого строку розгляду для даної категорії справ, належить усунути вищенаведені недоліки протягом 48 годин з моменту отримання копії цієї ухвали шляхом подання до суду платіжного документу про сплату Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві судового збору за розгляд Окружним адміністративним судом м. Києва його заяви у розмірі 1 762,00 грн.

При цьому, суд попереджає заявника, що невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику заяви та доданих до неї документів.

Керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 248, 283 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні клопотання про відстрочення судового збору.

2. Залишити заяву Головного управління ДФС у м. Києві без руху .

3. Встановити заявнику 48-годинний строк з моменту отримання даної ухвали для усунення недоліків заяви.

4. Попередити заявника про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені ч.4 ст. 169, ст. 283 КАС України.

Ухвала, відповідно до змісту ч. 2 ст. 256 та п. 5 ч. 1 ст. 294 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена лише у випадку порушення правил підсудності.

Суддя Н.В. Клочкова