Справа № 0740/1043/18
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2018 року м. Ужгород№ 0740/1043/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Верхньокоропецької сільської ради про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Верхньокоропецької сільської ради згідно якої просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення № 477 Верхньокоропецької сільської ради, , в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту одразу за будинком № 215 в селі Буковинка та зобов'язати Верхньокоропецьку сільську раду, , повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 на черговій сесії Верхньокоропецької сільської ради та видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 06 червня 2018 року позивач подала голові Верхньокоропецької сільської ради клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту одразу за будинком № 215 в селі Буковинка. В клопотанні зазначено місце розташування земельної ділянки, її орієнтовний розмір та додано графічні матеріали земельної ділянки. Зазначено також, що такою земельною ділянкою користується позивач усе своє життя і жодній іншій особі вона не належить. 03 липня 2018 року Рішенням Верхньокоропецької сільської ради № 477 позивачеві відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Прийнятим рішенням не вказано жодної підстави для відмови у задоволенні клопотання позивача, а відтак остання вважає прийняте рішення протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а відтак таким, що підлягає визнанню протиправним та відповідно скасуванню.

Позивач та її представник в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялися судом про дату, час та місце судового розгляду даної адміністративної справи. 05.11.2018 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності на основі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, явку уповноваженого представника не забезпечив, письмового відзиву на позовну заяву з належними та допустимими доказами на адресу суду не направляв, як і письмового клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України, чітко передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів адміністративної справи, 06 червня 2018 року позивач подала голові Верхньокоропецької сільської ради клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту одразу за будинком № 215 в селі Буковинка (а.с 25). В клопотанні зазначено місце розташування земельної ділянки, орієнтовний розмір та додано графічні матеріали земельної ділянки. Зазначено також, що такою земельною ділянкою користується позивач усе своє життя і жодній іншій особі вона не належить. 03 липня 2018 року Рішенням Верхньокоропецької сільської ради № 477 позивачеві відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.28). Прийнятим рішенням не вказано жодної підстави для відмови у задоволенні клопотання позивача, а відтак остання вважає прийняте рішення протиправним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, а відтак таким, що підлягає визнанню протиправним та відповідно скасуванню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

У відповідності до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною другою статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя статті 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України).

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів справи, відповідачем в даному випадку згідно Протоколу №3 від 25.06.2018 року та Рішення №477 від 03.07.2018 року Верхньокоропецької сільської ради позивачу було просто відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, без зазначення конкретних підстав для відмови у наданні такого, які передбачені ст. 118 ЗК України.

Суд вказує, що ст. 118 Земельного кодексу України не містить переліку підстав, за яких особі може бути відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо земельної ділянки та наданні її у власність. Частина 9 вказаної статті лише вказує, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

З урахуванням приписів ст. 7 КАС України суд доходить висновку, що такими підставами можуть слугувати ті підстави, що визначені як такі, що перешкоджають розробленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як вихідного документа, на підставі якого приймається рішення про надання земельної ділянки. Це, зокрема, невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. В оскаржуваному рішенні конкретизація даного аспекту відсутня, а тому позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення № 477 Верхньокоропецької сільської ради, , в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту одразу за будинком № 215 в селі Буковинка підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Верхньокоропецької сільської ради, , повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 на черговій сесії Верхньокоропецької сільської ради та видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га., то така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії), суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, правовідносини щодо видання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га., відносяться до виключної компетенції виконавців, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов'язання Верхньокоропецької сільської ради, , повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 на черговій сесії Верхньокоропецької сільської ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га. з врахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а за змістом ч. 4 ст. 159 КАС України неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відтак суд враховує, що в даній справі обовязок доказування правомірності спірного рішення покладено на відповідача та він не навів суду переконливих, належних та допустимих доказів правомірності оскаржуваного рішення, при цьому не подавши письмового відзиву на позовну заяву з обґрунтуванням своєї правової позиції.

Таким чином суд бере до уваги, що будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, перевіривши оскаржувані в даній справі дії та рішення відповідача, суд доходить висновку про їх невідповідність приписам чинного законодавства та прийняття оскаржуваного рішення без урахування всіх дійсних обставин справи.

В звязку з наведеним суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в даній справі та необхідність їх задовольнити частково.

Обраний позивачем спосіб захисту порушених прав у спірних правовідносинах шляхом зобовязання відповідача повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки суд вважає належним і достатнім та вважає, що вказані дії мають бути вчинені відповідачем з урахуванням висновків суду, викладених в даній справі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, судовий збір у розмірі 352,40 грн. підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.9, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Верхньокоропецької сільської ради про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 477 Верхньокоропецької сільської ради, , в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га, що знаходиться на території Верхньокоропецької сільської ради в межах населеного пункту одразу за будинком № 215 в селі Буковинка

Зобов'язати Верхньокоропецьку сільську раду, , повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 на черговій сесії Верхньокоропецької сільської ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,64 га. з врахуванням висновків суду викладених у рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Верхньокоропецької сільської ради (, 89660, Закарпатська область, Мукачівський район, с.Верхній Коропець, вул. Шенборна, 16) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: 89661, Закарпатська область, Мукачівський район, с.Буковинка, 215, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 352,40 грн.(триста пятдесят дві гривні сорок копійок), який сплачений згідно квитанції №1408 від 02.10.2018 року відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_3