Справа № 363/1577/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/1577/18 Суддя (судді) першої інстанції: Котлярова І.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Клівцова Миколи Олександровича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року (повний текст складено 17 вересня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенант поліції Клівцова Миколи Олександровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенант поліції Клівцова М.О., в якому просив визнати неправомірними дії відповідача при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №155919 від 24 квітня 2018 року, у зв'язку з чим її скасувати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №155919 від 24 квітня 2018 року скасовано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем не надано до суду докази, які б свідчили про відсутність вчинення ним правопорушення та неправомірність винесення оскаржуваної постанови, надані відповідачем докази не було прийнято судом до уваги, справу розглянуто за відсутності відповідача 10 вересня 2018 року, в той час, як його було повідомлено, що судове засідання призначено на 09 вересня 2018 року.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції позиція останнього обґрунтовувалась тим, що ним не було вчинено порушення Правил дорожнього руху, а тому оскаржувана постанова винесена відповідачем неправомірно, доказів вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП у відповідача відсутні.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд заяви за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2018 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №155919 від 24 квітня 2018 року (а.с.28), відповідно до якої ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen державний номерний знак НОМЕР_1 під час руху користувався телефонними засобами, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, чим порушив п.2.9.«д» Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, у зв'язку з чим застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

На вказаній постанові позивачем вчинено напис, про його незгоду з діями наряду поліції, оскільки автомобіль обладнаний засобами зв'язку для користування без рук, та докази вчинення зазначеного правопорушення відсутні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що у оскаржуваній постанові не зазначено будь-які докази на підтвердження вини позивача у порушенні правил дорожнього руху, а із наданого відеозапису взагалі не вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом, користувався засобами зв'язку, тримаючи їх у руці, тому посилання у постанові на порушення позивачем п.2.9.«д» правил дорожнього руху є безпідставним.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пп.«д» п.2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Отже, водію заборонено використовувати засоби зв'язку, тримаючи їх у руці під час руху транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку з тим, що останній 24 квітня 2018 року керував транспортним засобом та під час руху користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Відповідно до ч.ч.2, 4, 5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З доданого до матеріалів справи ДВД-диску (а.с.54) з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського вбачається, що при оголошенні позивачу про порушення ним Правил дорожнього руху, останній не погоджувався з діями відповідача, заперечував користування засобами зв'язку під час руху та стверджував, що він не розмовляв по телефону, а також зазначав, що автомобіль обладнаний технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Наведене також відображене позивачем у оскаржуваній постанові, шляхом власноручного написання пояснень.

В той же час, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано факту вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.122 КУпАП, а сам запис відео розпочинається після зупинки транспортного засобу ОСОБА_3 та фактично фіксує лише процес складання оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, відповідно до п.9 р.ІІІ якої розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

З оглянутого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що клопотання позивача про надання йому доказів, які б підтверджували вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, було проігноровано без жодних обґрунтувань, чим порушено права позивача, визначені ст.268 КУпАП, зокрема, право знайомитися з матеріалами справи.

В той же час, незважаючи на заперечення позивачем факту порушення ним Правил дорожнього руху та оспорення ним допущеного порушення, відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що хоча ст.258 КУпАП і передбачає винесення постанови на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, але не забороняє скласти такий протокол, який в розумінні КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення та має підтверджувати або спростовувати наявність складу адміністративного правопорушення та винність особи, якщо вона заперечує та оспорює факт вчинення такого правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що у наданому до суду відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, колегія суддів вважає, що відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, наявність порушення ОСОБА_3 пп.«д» п.2.9 Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, до суду надано не було.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з огляду на відсутність жодних належних та допустимих доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а також правомірності складання та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №155919 від 24 квітня 2018 року, та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, у зв'язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

В той же час, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неналежне повідомлення його про день, час і місце судового засідання, призначене на 10 вересня 2018 року, оскільки судом першої інстанції було направлено на адресу відповідача повістку про призначення справи до розгляду на 14:00 10 вересня 2108 року (а.с.66) у режимі відеоконференції із Ленінським районним судом м.Кіровограда, однак поштове відправлення повернулось до суду із довідкою ПВЗ про причини повернення «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про належне повідомлення відповідача про день, час та місце судового розгляду, у розумінні ч.11 ст.126 КАС України.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Клівцова Миколи Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Текст постанови виготовлено 06 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма