Справа № 804/2465/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

06 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/2465/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року (суддя Тулянцева І.В., повний текст складено 14.06.2018р.) у справі №804/2465/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и В :

ТОВ «Сільськогосподарська фірма «Агростар» звернулося до суду з позовом в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 10.01.2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що за результатами камеральної перевірки з питання своєчасності подання податкової звітності з податку на прибуток за 1 півріччя та три квартали 2017 року податковим органом складено акт №30972/04-36-12-40/33983588 від 06.12.2017 року, у висновках якого зазначено про те, що в порушення вимог п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України, підприємством не подано податкову звітність з податку на прибуток підприємств за І півріччя та три квартали 2017 року. Висновки вказаного акту перевірки стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 10.01.2018 року, яким застосовано штрафну санкцію у сумі 2040,00 грн. за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, код платежу 11021000. Позивач не погоджувався з прийнятим рішенням та вважав його протиправним, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарська фірма АГРОСТАР, як сільськогосподарське підприємство, що перебуває на загальній системі оподаткування, має право застосовувати річний податковий (звітний) період, що починається з 1 січня, про що позивачем було повідомлено контролюючий орган.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач, перебуваючи на загальній системі оподаткування як платник податку на прибуток, був зобовязаний подавати контролюючому органу податкову звітність на загальних умовах, якими передбачено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. Таким чином, встановивши те, що позивачем не було подано до

контролюючого органу податкову звітність з податку на прибуток за І півріччя та три квартали 2017 року, суд першої інстанції вказав на правомірність застосування до позивача штрафних санкцій.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про те, що позивач, як виробник сільськогосподарської продукції, не може обрати річний податковий (звітний) період для подання контролюючому органу податкової звітності. З цього приводу позивач вказує на те, що таке право прямо передбачено пп.137.1 п.137.4 ст.137 та п.137.5 ст.137 ПК України. Але суд першої інстанції, за позицією позивача, невірно застосував положення вказаних норм права у спірних правовідносинах.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що посадовою особою ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку TОB Сільськогосподарська фірма АГРОСТАР() з питання своєчасності подання податкової звітності з податку на прибуток за І півріччя та три квартали 2017 року.

За результатами камеральної перевірки складено акт перевірки №30972/04-36-12-40/33983588 від 06.12.2017 року, в якому зроблено висновки про те, що в порушення вимог підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 розділу І Податкового кодексу України, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу II Податкового кодексу України, пункту 137.4 статті 137 розділу III Податкового кодексу України платником не подано податкову звітність з податку на прибуток підприємства за І півріччя та три квартали 2017 року.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.01.2018 року №, яким до підприємства застосовано штрафні(фінансові) санкції у розмірі 2040,00 грн. за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, код платежу 11021000.

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що фактично спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу того, чи має платник податку, який перебуває на загальній системі оподаткування та є виробником сільськогосподарської продукції, обрати річний податковий (звітний) період для подання контролюючому органу податкової звітності з податку на прибуток.

Позиція контролюючого органу, з якою погодився суд першої інстанції полягає в наступному.

Законом України № 909-VIII від 24.12.2015 внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, п.137. ст.137 ПК України викладено в такій редакції:

137.4. Податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду, крім:

137.4.1. виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 цього Кодексу, які можуть обрати річний податковий (звітний) період, який починається з 1 липня поточного звітного року і закінчується 30 червня наступного звітного року.

Для цілей оподаткування податком на прибуток до підприємств, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, належать підприємства, дохід яких від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній податковий (звітний) рік перевищує 50 відсотків загальної суми доходу.

Пункт 137.5 ст.137 ПК України викладено в новій редакції:

Річний податковий (звітний) період встановлюється для таких платників податку, зокрема, б) виробників сільськогосподарської продукції.

За позицією контролюючого органу, аналіз положень пункту 137.5 статті 137 ПК України свідчить, що внесені до вказаної норми зміни здійснено на виконання підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 ПК України, які закріплюють право виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 ПК України, обрати річний (звітний період).

При цьому головним критерієм для встановлення податкового (звітного) періоду для виробників сільськогосподарської продукції є визначення такого виробника сільськогосподарської продукції відповідно до статті 209 Податкового кодексу України.

У статті 209 ПК України (в редакції, станом на 01.01.2016 року) встановлено спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства.

Проте, згідно з підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІХ Прикінцеві положення ПК України, з 01.01.2017 року втратила чинність стаття 209 ПК України, яка регламентувала умови застосування спеціального режиму сільськогосподарським товаровиробникам.

Таким чином, у звязку із скасуванням спеціального режиму оподаткування, з 01 січня 2017 року усі сільськогосподарські товаровиробники підлягали переведенню на загальну систему оподаткування та, за позицією податкового органу, були зобовязані подавати звітність на загальних умовах.

При цьому, за позицію відповідача, з якою погодився суд першої інстанції, положення пункту 137.5 статті 137 ПК України розглядаються в сукупності з положеннями п.п.137.4.1 п.137.4 статті 137 ПК України, а не є окремою нормою, що дає право на річний податковий (звітний) період.

Не погоджуючись з таким підходом контролюючого органу щодо визначення права платника на обрання річного податкового (звітного) періоду для подання податкової звітності, позивач посилався на наступне.

Так, за позицією позивача, навіть за умови скасування спеціального режиму оподаткування сільхозвиробників (ст..209 ПК України), вказані підприємства маю право обрати річний податковий (звітний) періоду для подання податкової звітності з податку на прибуток.

Таке право прямо передбачено п.п.137.4.1 п.137.4 статті 137 ПК України, яким, зокрема, визначено те, що «Для цілей оподаткування податком на прибуток до підприємств, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, належать підприємства, дохід яких від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній податковий (звітний) рік перевищує 50 відсотків загальної суми доходу».

Крім цього, можливість обрання річного податкового (звітного) періоду передбачена і п.137.5 ст.137 ПК України.

При цьому, за позицією позивача, п.137.5 ст.137 ПК України є окремою нормою, яка встановлює випадки застосування річного податкового (звітного) періоду, у звязку з чим доводи відповідача про те, що пункт 137.5 статті 137 ПК України повинен розглядатися в сукупності з положеннями п.п.137.4.1 п.137.4 статті 137 ПК України, є безпідставними.

З цих підстав, позивач вказує на наявність у нього права обрати річний податковий (звітний) період для подання контролюючому органу податкової звітності.

Встановивши суть спірних правовідносин між сторонами, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з метою надання оцінки вищенаведеним позиціям позивача та відповідача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне проаналізувати зміни, які вносилися до п.п.137.4.1 п.137.4 статті 137 ПК України, в хронологічному порядку.

Відповідно до п.137.4 ст.137 ПК України (в редакції до змін, які внесені Законом № 909-VIII від 24.12.2015) податковим (звітним) періодом є календарний рік з урахуванням положень, визначених пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу. Податковий (звітний) рік для платників податків починається з першого календарного дня податкового (звітного) року і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) року, крім:

137.4.1. виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 цього Кодексу, які можуть обрати річний податковий (звітний) період, який починається з 1 липня поточного звітного року і закінчується 30 червня наступного звітного року.

Для цілей оподаткування податком на прибуток до підприємств, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, належать підприємства, дохід яких від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній податковий (звітний) рік перевищує 50 відсотків загальної суми доходу.

У свою чергу, положеннями п.137.5 ст.137 ПК України (у вказаній редакції) визначалося, що податок, що підлягає сплаті до бюджету платниками податку, зменшується на суму нарахованого та сплаченого податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) відповідно до розділу XII цього Кодексу щодо обєктів нежитлової нерухомості.

Тобто, п.137.4 ст.137 ПК України (у вказаній редакції) було визначено, що податковий (звітний) період становить календарний рік;

пп.137.4.1 п.137.4 ст.137 ПК України передбачалося право сільськогосподарських виробників продукції, визначеної статтею 209 цього Кодексу, обрати річний податковий (звітний) період, який починається з 1 липня поточного звітного року і закінчується 30 червня наступного звітного року;

п.137.5 ст.137 ПК України визначався порядок визначення розміру податку, що підлягає сплаті до бюджету (у разі сплати податку на майно).

Законом України №909-VIII від 24.12.2015 внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, п.137. ст.137 та п.137.5 ст.137 ПК України викладено в такій редакції:

137.4. Податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду, крім:

137.4.1. виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 цього Кодексу, які можуть обрати річний податковий (звітний) період, який починається з 1 липня поточного звітного року і закінчується 30 червня наступного звітного року.

Для цілей оподаткування податком на прибуток до підприємств, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, належать підприємства, дохід яких від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній податковий (звітний) рік перевищує 50 відсотків загальної суми доходу.

Пункт 137.5 ст.137 ПК України викладено в новій редакції:

Річний податковий (звітний) період встановлюється для таких платників податку:

а) платників податку, які зареєстровані протягом звітного (податкового) року (новостворені), що сплачують податок на прибуток на підставі річної податкової декларації за період діяльності у звітному (податковому) році;

б) виробників сільськогосподарської продукції;

в) платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), за попередній річний звітний (податковий) період, не перевищує 20 мільйонів гривень. При цьому до річного доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Таким чином, зміни, які внесені до п.137.4 ст.137 ПК України, стосувалися визначення податкових (звітних) періодів для податку на прибуток підприємств, якими є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому, такі податкові (звітні) періоди встановлені для підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті.

У свою чергу, п.137.5 ст.137 ПК України визначено платників податку для яких встановлюється річний податковий (звітний період) і до таких платників віднесено виробників сільськогосподарської продукції.

Крім цього, внесені зміни не стосувалися пп.137.4.1 п.137.4 ст.137 ПК України, яким визначалося право виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 цього Кодексу, обрати річний податковий (звітний) період.

В подальшому, зміни, які вносилися до Податкового кодексу України, не скасовували право виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 цього Кодексу, обрати річний податковий (звітний) період (п.137.4 ст.137 ПК України), не вносилися зміни і до п.137.5 ст.137 ПК України.

З огляду на зазначену хронологію змін у податковому законодавстві, не можливо погодитися з позицією контролюючого органу про те, що внесені зміни до п.137.5 ст.137 ПК України здійснено на виконання підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 ПК України, які закріплюють право виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 ПК України, обрати річний (звітний період), у звязку з чим положення пункту 137.5 статті 137 ПК України слід розглядати в сукупності з положеннями п.п.137.4.1 п.137.4 статті 137 ПК України, а не є окремою нормою, що дає право на річний податковий (звітний) період.

Так, положення пп.137.4.1 п.137.4 ст.137 ПК України і до внесення змін Законом України №909-VIII від 24.12.2015, передбачали право виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 цього Кодексу, обрати річний податковий (звітний) період. А отже твердження відповідача про те, що зміни до п.137.5 ст.137 ПК України здійснено на виконання підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 ПК України (в редакції Закону №909-VIII від 24.12.2015), які закріплюють право виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 ПК України, обрати річний (звітний період), є безпідставними.

Крім цього, зміни, які внесені Законом України №909-VIII від 24.12.2015, стосувалися зміни податкового (звітного) періоду для платників податку на прибуток підприємств, а саме якщо попередньою редакцією вказаної норми права визначався податковий (звітний) період календарний рік, то внаслідок внесених змін таким періодом визначено календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. В той же час, змінюючи податкові (звітні) періоди, законодавцем визначено коло платників податків, які можуть обрати річний податковий (звітний період). І такі платники податків визначені п.137.5 ст.137 ПК України.

Отже, п.137.5 ст.137 ПК України є окремою нормою права, яка встановлює окремі випадки визначення податкових (звітних) періодів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість позиції контролюючого органу щодо відсутності у позивача права обрати річний податковий (звітний період).

В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що положення Податкового кодексу України, в розглянутій частині, мають певні неузгодженості.

Так, пп.137.4.1 п.137.4 ст.137 ПК України (в редакції і по теперішній час), передбачає право виробників сільськогосподарської продукції, визначеної статтею 209 цього Кодексу, обрати річний податковий (звітний) період.

Тобто, критерієм для встановлення податкового (звітного) періоду для виробників сільськогосподарської продукції є визначення такого виробника сільськогосподарської продукції відповідно до статті 209 Податкового кодексу України.

Але, згідно з підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІХ Прикінцеві положення ПК України, з 01.01.2017 року втратила чинність стаття 209 ПК України.

В той же час, така неузгодженість положень Податкового кодексу України не дає підстав для висновку про неможливість реалізації позивачем права обрати річний податковий (звітний) період, оскільки абз.3 пп.137.4.1 п.137.4 ст.137 ПК України передбачено, що «Для цілей оподаткування податком на прибуток до підприємств, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, належать підприємства, дохід яких від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній податковий (звітний) рік перевищує 50 відсотків загальної суми доходу».

Отже, критерієм для визнання підприємства виробником сільськогосподарської продукції, незалежно від ст..209 ПК України, є обєм доходу від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній (звітний) рік, який повинен перевищувати 50% загальної суми доходу. При цьому, суд враховує те, що контролюючим органом не ставилось під сумнів те, що обєм доходу від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній (звітний) рік позивача перевищував 50 відсотків загальної суми доходу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач, як виробник сільськогосподарської продукції, має право обрати річний податковий (звітний період) для подання податкової звітності, у звязку з чим застосування до нього штрафних санкцій за неподання контролюючому органу декларацій за І півріччя та три квартали 2017 року є неправомірним.

Таким чином, встановивши зазначені обставини справи, дослідивши аргументи сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та прийняття нової постанови про задоволення позову.

З огляду на задоволення позову, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору: за подання позову 1762,0грн., за подання апеляційної скарги 2643,0грн., а всього 4405,0грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі №804/2465/18 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 10.01.2018 року, яке прийнято Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області визнати неправомірним та скасувати.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 4405,0грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 06.11.2018р.

Повний текст постанови складено 07.11.2018р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк