Справа № 620/3352/18
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року Чернігів Справа № 620/3352/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зайця О.В.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

позивача ОСОБА_1,

предстаника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання рішення та дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування повідомлення Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 18.09.2018 про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа виданого 29.08.2018 Чернігівським окружним адміністративним судом у справі № 825/1627/18; зобов'язання Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області прийняти заяву ОСОБА_1 від 08.09.2018 про примусове виконання судового рішення за виконавчим листом виданим 29.08.2018 Чернігівським окружним адміністративним судом у справі № 825/1627/18, прийняти цей виконавчий лист до виконання та винести постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання судового рішення за заявою ОСОБА_1 від 08.09.2018 про примусове виконання судового рішення за виконавчим листом виданим 29.08.2018 Чернігівським окружним адміністративним судом у справі № 825/1627/18; стягнення з Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 150000 на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням рішення суду боржником, він звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання судового рішення. Однак, у звязку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, дану заяву було повернуто. Вважає дії відповідача такими, що перешкоджають доступу до правосуддя, реалізації права власності на належне позивачу майно та дискримінацією у правах за майновою ознакою.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та у додаткових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що державним виконавцем правомірно винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки стягувачем не надано підтвердження сплати авансованого внеску.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд дійшов наступного висновку.

08.09.2018 до відділу з заявою про примусове виконання рішення суду з виконання виконавчого листа № 825/1627/18 від 29.08.2018, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом про зобовязання ТУ Держгеокадастру у Чернігівській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що розташована в межах Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського р-н, Чернігівської обл. для ведення особистого селянського господарства, згідно з доданими графічними матеріалами в межах ділянки (масиву), кадастровий номер :04:000:3002, звернувся ОСОБА_1 (а.с. 30).

18.09.2018 керуючись п. 8 частини 4 статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання з виконання виконавчого листа № 825/1627/18 від 29.08.2018, у звязку з тим, що стягувачем не надано підтвердження сплати авансового внеску (а.с. 28).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон).

Зокрема, відповідно до ст.1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.5 названого Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 ч.1 ст.26 вказаного Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 2 цієї статті установлено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

- стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

- обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

- відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;

- стягнення аліментів;

- відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Згідно фактичних обставин справи, позивачем під час звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження не було додано квитанцію про сплату авансового внеску.

Пунктом 8 частиною четвертою статті 4 Закону визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Таким чином, оскільки стягувачем при поданні заяви про примусове виконання рішення не дотримані вимоги до виконавчого документа, встановлені пунктом 8 частиною четвертою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: не додана квитанція про сплату авансового внеску. При цьому не надано й будь-яке підтвердження того, що позивач звільнений від сплати авансового платежу відповідно до приписів частини другої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 132, 143, 242-246, 255, 271, 287, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповідності до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 297 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 листопада 2018 року.

Суддя О.В. Заяць