Справа № 826/5054/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 жовтня 2018 року №826/5054/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Август-Україна» до Головного управління ДФС у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Август-Україна», (далі - позивач), до Головного управління ДФС у місті Києві, (далі - відповідач), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.12.2016 року № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем всупереч вимогам законодавства.

Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Представник відповідача просила відмовити у задоволені позовних вимог, зазначивши про правомірність вчинених дій та прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

В період з 31.10.2016 р. по 18.11.2016 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Август-Україна» (Код ) з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 30.06.2016 р., за результатами якої складено Акт від 25.11.2016 р. №373/26-15-14-01-02/31140259.

У вказаному Акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1. п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України05.06.1995 р. за № 168/704, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на суму 139014,00 грн., в т.ч. за 2015 рік у сумі 139014,00 грн. та завищення об'єкту оподаткування податком на прибуток (від'ємне значення) за перше півріччя 2016 р. на суму 20000,00 грн. та вимог пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 171.2 "а" ст. 171, п. 173.1 ст. 173 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 50891,00 грн., в т.ч. за 2015 рік - 50891,00 грн., п.п 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп.1.1. п. 16-1 підрозділу 10 розділу двадцятого Податкового кодексу україни, внаслідок чого занижено військовий збір у сумі 3862,50 грн., в тому числі за 2015 рік - 3862,50 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 13.12.2016 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 50891,00 грн. та штрафні санкції у розмірі 12722,75 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 13.12.2016 р., яким підприємству донараховано податкові зобов'язання з військового збору у розмірі 3862,50 грн. та штрафні санкції у розмірі 965,62 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ «Август-Україна» було подано скаргу до ДФС України. Однак, ДФС України рішенням №758/6/99-99-11-02-01-14 від 10.01.2017 р. про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

На думку позивача, податкові повідомлення-рішення від 13.12.2016 року № та № є незаконними, протиправними, не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинами справи, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, визначаються Податковим кодексом України.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 розділу І Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Август-Україна» на праві власності належав автомобіль «Volkswagen Phaeton», д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску. У зв'язку з перебоями в роботі автомобіля підприємством було проведено діагностику несправностей в сервісному центрі ІНФОРМАЦІЯ_1 (ФОП ОСОБА_2). За результатами діагностики було виписано рахунки №2660 (за діагностику) та №С-К 0002870 від 17.12.2015 року. Згідно рахунку №С-К 0002870 встановлено, що вартість ремонту складає 291 879, 00 грн.

Актом комісії, яка була створена ТОВ «Август-Україна» 18.12.2015 року було визначено, у зв'язку з відсутністю на офіційному сайті Мінекономрозвитку інформації про середньоринкову вартість автомобіля «Volkswagen Phaeton», в результаті вивчення пропозицій та попиту цієї моделі, з урахуванням інформації в інтернет-ресурсах та вивчення цін на авто ринку м.Києва (вул. Столичне шосе, 104-А) здійснити продаж автомобіля за вартістю 80000,00 грн.

Розпорядженням №16-р від 18.12.2015 року було визначено недоцільними витрати на ремонт та здійснити продаж автомобіля за середньоринковою вартістю 80000,00 грн. та доручити пошук покупця водію ОСОБА_3

22 грудня 2015 року між ТОВ «Август-Україна» (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №209. За цим договором товариством було здійснено продаж автомобіля «Volkswagen Phaeton», д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску та здійснено його передачу відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 22.12.2015 року.

Крім цього, ТОВ «Август-Україна» було виписано видаткову накладну №ЛНА-2507 від 22.12.2015 року.

Відповідно до п.п. 4.1.1 п.4.1ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство ґрунтується на принципі загальності оподаткування, згідно якого кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є на підставі положень цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Як передбачено підп.14.1.47 цього ж пункту, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п.162.1 ст.162 КАС України платниками податку з доходів фізичних осіб є:

- фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

- фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні;

- податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є:

- загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

- доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

- іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПК України).

Таким чином види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

В силу пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Враховуючи вищевказані норми, суд дійшов висновку, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Відповідно до п. 173.1 ПК України, дохід платника податку від продажу (обміну) об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку).

Середньоринкова вартість легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів визначається щокварталу центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (для кожної марки, моделі таких транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, на підставі аналізу фактичних цін продажу відповідних транспортних засобів), і оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу в режимі вільного доступу до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Як виняток із положень пункту 173.1 цієї статті, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року одного з об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, не підлягає оподаткуванню.

Згідно ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках:

- створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності;

- реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна);

- виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна);

- визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства;

- приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законом, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду;

- переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку;

- оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою;

- визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом;

- в інших випадках за рішенням суду або у зв'язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Відповідно до пункту 189.3 статті 189 Кодексу вживаними товарами вважаються товари, що були в користуванні не менше року, а також транспортні засоби, які не підпадають під визначення нового транспортного засобу.

З вище викладеного слідує, що чинне законодавство не містить вимоги щодо обов'язкового проведення експертної оцінки при продажі транспортного засобу, який належить суб'єкту господарювання - юридичній особі.

Відповідно до пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України, Кабінет Міністрів України затвердив своєю постановою від 10.04.2013 №403 Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, який встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб.

Згідно пунктів 3 - 4 цього Порядку визначено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:

Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100),

де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні;

Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;

Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства.

Ідентичними є транспортні засоби, в яких збігаються такі ознаки і параметри:

- марка;

- країна-виробник;

- тип кузова (седан, універсал тощо);

- модель;

- конструкція привода тягових коліс;

- тип та робочий об'єм двигуна;

- тип коробки передач та інших складників силової передачі;

- габаритні розміри;

- рік випуску;

- технічні характеристики.

Розбіжності можуть стосуватися комплектності та укомплектованості, пробігу та технічного стану (п.5).

Аналогічними є транспортні засоби, в яких збігаються такі ознаки і параметри, зокрема, для легкових автомобілів:

- тип кузова (седан, універсал тощо);

- призначення (дорожні, позадорожні);

- тип двигуна (бензиновий, дизельний тощо);

- робочий об'єм двигуна;

- привод тягових коліс (передньоприводні, задньоприводні, повноприводні);

- тип коробки передач;

- габаритні розміри;

- комплектність;

- кількість дверей.

У разі коли неможливо визначити ціну нового транспортного засобу в Україні згідно з пунктами 4-9 цього Порядку, допускається використання інформації про ціни нових транспортних засобів, зазначеної у спеціалізованих періодичних виданнях для продажу транспортних засобів, комп'ютерних програмах та Інтернеті тощо.

Коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни транспортних засобів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових транспортних засобів та не може бути меншим ніж 4.

Коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу транспортних засобів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг транспортних засобів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується (п. 10, 11,12).

Як зазначалося вище, відповідно до п.173.1 ПКУ, дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку).

Судом встановлено, що ТОВ «Август-Україна» здійснило продаж легкового автомобіля за звичайною ціною, яка була визначена домовленістю двох сторін у Договорі купівлі-продажу транспортного засобу №209 від 22.12.2015 р.

Відповідно до приписів пп. 14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України вважається, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Оскільки законодавством України не передбачено обов'язкової оцінки легкового автомобіля при його продажу, то домовленість сторін щодо ціни транспортного засобу була досягнута на рівні звичайної ціни.

З акту перевірки вбачається, що ТОВ «Август-Україна» реалізовано легковий автомобіль «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску, фізичній особі ОСОБА_4 за ціною 80000,00 грн. Середньоринкова вартість вищезазначеного автомобіля контролюючим органом розрахована за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів та становить 337500,00 грн.

Таким чином, на думку податкового органу, ОСОБА_4 отримано дохід, як додаткове благо у вигляді суми знижки звичайної ціни вартості автомобіля у розмірі 257500 грн., а ТОВ «Август-Україна» не виконано функцію податкового агента щодо утримання із зазначеного доходу податку на доходи фізичних осіб та військового збору, який утворився внаслідок реалізації даного автомобіля фізичній особі нижче середньоринкової вартості.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано копію договору, копію акту приймання-передачі транспортного засобу, копію видаткової накладної №ЛНА-2507 від. 22.12.2015 р. Акт експертної оцінки рухомого майна відсутній, реалізація проводилась по договірній ціні, в сумі 80 000,0 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що контролюючим органом вказано зведені дані аналізу середньоринкової вартості легкових автомобілів та ціни реалізації їх фізичним особам, згідно яких визначено, що середньоринкова вартість «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску складає 337 500 грн. (відхилення від вартості реалізації цього ТЗ становить 275 500,00 грн.).

Разом з тим, відповідачем в ході розгляду справи не доведено, яким чином він здійснив вказаний аналіз зведених даних, відповідач не надав належних та допустимих доказів, зокрема будь-яких джерел інформації, на підставі яких зроблено висновок, що позивачем продано легковий автомобіль нижче середньоринкової вартості.

Також суд звертає увагу на те, що реалізація автомобіля здійснена у 2015 році, тобто строк есплуатації на момент продажу був від 9 до 10 років, тому суд вважає необґрунтованим при визначенні за формулою серединьоринкової вартості автомобіля зазначення відповідачем коефіцієнта з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках - 27.

Також відповідачем не доведено, чому як коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу взято 0,5, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація щодо пробігу транспортного засобу, а також відповідачем не обґрунтовано звідки при розрахунку взята вартість нового автомобіля у сумі 1250000,00 грн., оскільки на офіційному сайті Мінекономрозвитку відсутня інформація про середньоринкову вартість автомобіля «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску.

Як стверджує відповідач, ним визначено вартість транспортного засобу за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів, однак, суд звертає увагу, що відповідачем не враховано те, що аналогічні транспортні засоби можуть мати різний технічний стан.

В той же час, позивачем надано суду документи на підтвердження визначення вартості автомобіля «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску у сумі 80000,00 грн.

Зокрема ТОВ «Август-Україна» було здійснено діагностику автомобіля «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску у сервісному центрі ІНФОРМАЦІЯ_1 (ФОП ОСОБА_2), за результатами якої виявлено несправності в коробці АКПП, яка підлягає заміні. Вартість ремонтних робіт по заміні АКПП, відповідно до рахунку №С-К-0002870 від 17.12.2015 р. складає 291629,00 грн.

На підставі цього, комісією у складі комерційного директора Дубінського А.Л., водія ОСОБА_3, водія ОСОБА_6, спеціаліста відділу збуту ОСОБА_7 складено акт, яким, у зв'язку з відсутністю інформації про середньоринкову вартість автомобіля «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску на офіційному сайті Мінекономрозвитку, в результаті вивчення цін реалізації автомобілів «Volkswagen Phaeton», 2006 року випуску, пропозиції та попиту цієї моделі на сайтах www.auto.ria, www.avtobazar, www.olx.ua та на авторинку міста Києва (вул. Столичне шосе, 104-А), з урахуванням технічного стану автомобіля «Volkswagen Phaeton», д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску, та вартості ремонту, необхідного для його нормального функціонування та використання за призначенням, визначено можливість ціни реалізації вищевказаного автомобіля - не більше 80000,00 грн. та вважати дану ціну середньоринковою.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (пп. 14.1.180. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу).

В розумінні ПКУ юридична особа виступає податковим агентом у разі виплати фізичній особі доходу (у грошовій або негрошовій формі). У разі продажу підприємством (юридичною особою) власного службового транспортного засобу таке підприємство не є податковим агентом, а отже ТОВ «Август-Україна» при продажі свого службового автомобіля не було податковим агентом.

Водночас, Цивільним кодексом України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 Цивільного кодексу України вказує, що Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Тобто, визначення ціни за договором є істотною умовою договору купівлі-продажу і ці умови визначаються сторонами угоди.

Таким чином, встановлювати ціни, які не підлягають державному регулюванню, на продукцію або товари, належить виключно самим суб'єктам підприємницької діяльності, тобто учасникам договірних відносин.

Згідно з підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Ринкова ж ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (пп.14.1.219 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

З вищевикладеного вбачається, що нормами Податкового кодексу України встановлюються окремі випадки, передбачені цим Кодексом, за яких при здійсненні операцій по реалізації товарів (робіт, послуг) та подальшому обчисленню доходу за такими операціями повинні застосовуватися звичайні ціни, визначені згідно законодавства.

Всупереч нормам Податкового кодексу України відповідачем в акті перевірки та під час судового розгляду не обґрунтовано, за яким методом ним визначалась середньоринкова вартість легкового автомобіля реалізованого позивачем фізичній особі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки акта перевірки про заниження позивачем податку на доходи внаслідок неоподаткування податком на доходи з фізичних осіб доходу платника податків в сумі 275500,00 грн. від реалізації рухомого майна нижче середньоринкової вартості є необґрунтованими, а визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб є протиправним.

Крім того, на підставі зазначених висновків перевірки контролюючим органом зроблено також висновок про те, що ТОВ «Август-Україна» не виконано функцію податкового агента щодо утримання із зазначеного доходу військового збору, за що застосовано штрафну санкцію у розмірі 965, 62 грн., та нараховано позивачу військовий збір у розмірі 3862, 50 грн.

Оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку про необґрунтованість нарахування позивачу податку на доходи з фізичних осіб на загальну суму 50891,00 грн., тому спірні податкові повідомлення-рішення від 13.12.2016 року № про застосування штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб у сумі 12722,75 грн. та № про нарахування грошового зобов'язання по військовому збору у розмірі 3862,50 грн., в т.ч. 965,62 грн. штрафної санкції, також є протиправними і підлягають скасуванню.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції».

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ТОВ "Август-Україна" до ГУ ДФС у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 13.12.2016 р. № та №, є обґрунтованим та такими, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідністю «Август-Україна» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управння Державної фіскальної служби у місті Києві від 13.12.2016 року № та від 13.12.2016 року №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Август-Україна» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Гайдара, 6) сплачений ним судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп. (одна тисяча шістсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко