Справа № 638/14417/18
Суддя: Штих Т. В.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/622/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

06.11.2018 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Штих Т. В.

за участю секретаря Тарасовій О.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харковi адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рогатинського відділення поліції Тисменецького відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Позивач в жовтні 2018 року звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Рогатинського відділення поліції Тисменецького відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а також просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що службовою особою відповідача старшим сержантом поліції Процівим Р. І. 11.09.2018 відносно неї складено постанову про адміністративне правопорушення, який зазначено, що нею нібито скоєно правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КупАП за відсутності доказів її провини, лише зазначено що вона 11.09.2018 о 10 год. 35 хв., у с. Бабухів Рогатинського району Івано-Франківської області, керуючи автомобілем «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснила обгін транспортного засобу, перетнувши вузьку горизонтальну лінію, чим скоїла порушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КупАП.

Позивач вказує, що її зупинено у час та в місці зазначеному в оскаржуваній постанові службовою особою відповідача, повідомлено про порушення нею Правил дорожнього руху України, при цьому жодних доказів про вчинення нею адміністративного правопорушення ней не надано, складено оскаржувану постанову. Позивач вважає, що відповідач неправомірно виніс постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності, в зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду, просить постанову серії ДП18№096505 від 11 вересня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення визнати протиправною та скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення і складу адміністративного правопорушення у її діях.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, де просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проси їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, неявка відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, не перешкоджає розгляду справи та винесенню рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18№096505 від 11 вересня 2018 року, складеного інспектором поліції Тисменецького відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області щодо ОСОБА_1.11.09.2018 о 10 год. 35 хв., у с. Бабухів Рогатинського району Івано-Франківської області, керуючи автомобілем «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснила обгін транспортного засобу, перетнувши вузьку горизонтальну лінію, чим скоїла порушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КупАП.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 286 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевим загальним судом, як адміністративним судом протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, відповідач протокол про адміністративне правопорушення, який би свідчив про факт вчиненого правопорушення позивачем, не склав, а відразу склав постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»встановлено, що зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова не містить. Під час розгляду справи в суді також не надано доказів на користь правомірності оскаржуваної постанови.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першоїстатті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушеннядав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першоїстатті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Отже, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

У пункті 2.4 Рішення Конституційний Суд констатує, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення за місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Отже, службовою особою відповідача в порушення вимог законодавства не складено протокол про адміністративне правопорушення, а в самій постанові на зазначено доказів, які підтверджують скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимогст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З боку відповідача по справі підтверджуючих доказів щодо правомірності складання та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності позивача не надано не надано, тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з'ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що є законні підстави постанову по справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Отже, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог стосовно закриття відповідного провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідне рішення, щодо закриття кримінального провадження, приймається в данному випадку посадовою особою органу, який здійснює провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до приписів Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 245 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Зазначена правова позиція неодноразово зазначалася в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 4 вересня 2018 року у справі №813/4430/16.

Підміною органу виконавчої влади зокрема є випадок закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення при скасуванні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, так як власне суд вчиняє повноваження, властиві органу виконавчої влади, до компетенції якого належить прийняття такого рішення.

Однак, якщо дискреція органу передбачає варіанти щодо закриття відповідного провадження або відмови позивачу в цьому, і при наявних обставинах буде доведено і встановлено судом, що відмова у закритті провадження була незаконною, то зобов'язання судом органу державної влади задовільнити певне клопотання, вчинити відповідні дії не буде підміною повноважень, а буде способом відновлення порушених прав та інтересів особи.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в частині закриття провадження у справі про відповідне адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 243-250 КАС України,-

ухвалив:

Адміністративний позовом ОСОБА_1 до Рогатинського відділення поліції Тисменецького відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Рогатинського відділення поліції Тисменецького відділу поліці ГУ НП в Івано-Франківській області сержанта поліції Проців Р. І. Від 11 вересня 2018 року серії ДП18 № 096505 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_4 у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення ухвалено та надруковано суддєю у нарадчій кімнаті.

Суддя