Справа № П/811/52/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Кропивницький Справа № П/811/52/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретаря судового засідання Бондар Я.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 96 Б, кв. 93, РНОКПП НОМЕР_1)

представник: ОСОБА_2

відповідач: Управління Держпраці у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Дворцова, 24, )

представники: ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_5С.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Кіровоградській області (надалі Управління Держпраці), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №КР-0609-02-079-334 від 26.12.2017 року.

Позов ФОП ОСОБА_1 мотивовано тим, що спірною постановою на нього накладено штраф у розмірі 96000 грн. на підставі акту перевірки (інспекційного відвідування) №КР-0609-02-079 від 13.12.2017 року, складеного головними державними інспекторами праці Управління Держпраці, у якому вказано, що позивач з 06.12.2017 року використовує неоформлену найману працю громадянки ОСОБА_6, чим порушив приписи статті 24 КЗпП України. Позивач стверджує, що такі висновки є помилковими, оскільки між ним та ОСОБА_6 05.11.2017 року укладено договір цивільно-правового характеру про надання інформаційно-консультаційних послуг, який не є трудовим. Додатковою угодою від 04.12.2016 року сторони погодили продовження дії договору на строк до 04.06.2018 року. Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг від 05.11.2017 року та додаткова угода до нього від 04.12.2017 року були надані посадовим особам відповідача, які проводили перевірку, але вони відмовилися брати до уваги додаткову угоду до договору. Крім того, позивач стверджує, що перевірка проведена посадовими особами відповідача з порушенням Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012 року, оскільки проведена з питань, що не вказані як такі, що підлягають контролю, у відповідному направленні на перевірку. Також стверджує, що розгляд справи відбувся з порушенням Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 року, оскільки розгляд справи проведено без представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає, без розяснення прав і обовязків, жодні докази не досліджувалися, пояснення не заслуховувалися. З цих підстав позивач просить суд скасувати спірну постанову.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з запереченнями проти позову, мотивованими тим, що підставою для винесення спірної постанови став факт порушення ФОП ОСОБА_1 вимог статті 24 КЗпП України, встановлений головними державними інспекторами під час проведення інспекційного відвідування, шляхом дослідження документів, які підтвердили використання неоформленої праці ОСОБА_6 щонайменше з 06.12.2017 року по 13.12.2017 року. Представник відповідача стверджувала, що ні на момент проведення перевірки, ні після цього позивач не надавав посадовим особам Управління Держпраці додаткову угоду до договору про надання інформаційно-консультаційних послуг 05.11.2017 року, укладеного ним з ОСОБА_6, про продовження дії цього договору, тому є підстави вважати, що вона укладена після проведення перевірки з метою уникнення відповідальності за порушення законодавства про працю. Доводячи також дотримання порядку проведення перевірки та накладення штрафу, представник відповідача просила суд у позові відмовити.

У ході судового розгляду справи представники сторін подали заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, дослідивши надані та зібрані докази, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_5 з 05.11.2015 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом його економічної діяльності є діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту. (а.с. 25 - 27)

Наказом заступника начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області №1773 від 27.11.2017 року створено робочу групу з питань легалізації трудових відносин та запобігання виплаті заробітної плати "в конвертах". (а.с. 95)

На виконання цього наказу 29.11.2017 року проведено рейд з питань легалізації найманої праці у м. Кропивницькому.

Головним державним інспектором праці ОСОБА_7, яка входила до складу робочої групи, 05.12.2017 року складено службову записку та подано заступнику начальника Управління Держпраці. У доповідній записці зазначено, що під час обстеження офісу АДРЕСА_1, де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_5М, роботу секретаря здійснювала ОСОБА_6. Робочій групі не був наданий трудовий договір з найманим працівником ОСОБА_6 та повідомлення органів ДФС про прийняття працівника на роботу. У поясненні ОСОБА_1 зазначив, що наймані працівники у нього відсутні, а ОСОБА_6 за його відсутності відповідала на телефонні дзвінки та вирішувала питання з його клієнтами. (а.с. 54)

До службової записки додано пояснення ОСОБА_6, відібрані у неї 29.11.2017 року під час обстеження, а також пояснення ОСОБА_1, надані ним до Управління Держпраці 30.11.2017 року. (а.с. 56, 57)

На підставі цієї службової записки начальником Управління Держпраці видано наказ №1853 від 08.12.2017 року "Про проведення перевірки (інспекційного відвідування)", яким доручено провести перевірку (інспекційне відвідування) додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 в термін з 12.12.2017 року по 13.12.2017 року, у зв'язку з наявністю інформації, передбаченої пп.3 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року. (а.с. 55)

На підставі цього наказу заступником начальника Управління Держпраці головним державним інспекторам праці Управління Держпраці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 видано направлення №1853/02.13/02.9 від 08.12.2017 року, яким доручено проведення перевірки (інспекційного відвідування) ФОП ОСОБА_1 з питання трудового договору та дотримання його умов, на період з 12.12.2017 року по 13.12.2017 року. (а.с. 19)

За наслідками інспекційного відвідування, проведеного 12.12.2017 року, головними державними інспекторами праці Управління Держпраці складено акт перевірки (інспекційного відвідування) №КР-0609-02-079 від 13.12.2017 року. Згідно з актом перевірці підлягали питання укладання трудового договору (трудові договори з усіма працівниками у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження оформлено) та виявлено порушення частин 1 та 3 статті 24 КЗпП України. (а.с. 11-18)

У ході перевірки 12.12.2107 року відібрані пояснення від ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_1 (а.с. 58, 59)

Акт інспекційного відвідування 13.12.2017 року підписано ФОП ОСОБА_1 із запереченнями.

Крім того, головними державним інспектором праці управління Держпраці ОСОБА_7 складено припис №КР-0609-02-079 від 18.12.2017 року про усунення порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування, з вимогою інформувати про його виконання до 22.12.2017 року. (а.с. 99) Два примірники припису направлені позивачу рекомендованим листом, який 16.01.2018 року повернутий поштою до Управління Держпраці, а 22.01.2018 року складено акт про відмову від підпису. (а.с. 98, 100- 103)

Розгляд справи про накладення штрафу призначено на 26.12.2017 року, про що позивача повідомлено телефонограмою від 15.12.2017 року. (а.с. 97, 136)

Розгляд справи в Управлінні Держпраці відбувся 26.12.2017 року за участю представника позивача за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_9, якому розяснено його права і обов'язки та вручено відповідну памятку. (а.с. 60, 61)

Розглянувши матеріали перевірки, заступник начальника Управління Держпраці за результатами розгляду справи склала постанову №КР-0609-02-079-334 від 26.12.2017 року, якою за порушення вимог ст.24 КЗпП України відносно 1 працівника, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, що склало 96000 грн. (3200 грн. х 30). (а.с. 10)

Копію цієї постанови 26.12.2017 року вручено представнику позивача ОСОБА_9

Не погоджуючись з цією постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір щодо законності постанови, суд виходив з того, що це рішення прийнято за наслідками здійснення заходів державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 року №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, згідно з яким Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Згідно з пунктом 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року "ОСОБА_2 питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підстави для проведення інспекційних відвідувань передбачені у пункті 5 Порядку №295.

Так, згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку №2955 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Згідно з пунктами 8, 9 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до пунктів 19, 20, 21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

За правилами пункту 26 Порядку №295 у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об'єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках.

Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об'єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.

Об'єкт відвідування зобов'язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання.

У разі ненадходження в установлений строк підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об'єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Порушення законодавства про працю, за які до юридичних і фізичних осіб підприємців, що використовують найману працю, застосовуються штрафи, визначені у частині 2 статті 265 КЗпП України.

Частиною 4 статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (надалі - Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Згідно з пунктами 6, 7, 8 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Судом установлено, що спірна постанова про накладення штрафу прийнята на підставі акту перевірки (інспекційного відвідування), яким установлено порушення позивачем законодавства про працю, а саме порушення частин 1 та 3 статті 24 КЗпП України. Позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

У ході перевірки було встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_6 (виконавець) укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг від 05.11.2017 року, за умовами якого виконавець зобовязується виконати на свій власний ризик за завданням замовника наступну роботу: проконсультувати 500 клієнтів замовника з питань придбання ПВХ виробів, дверей та матеріалів утеплення за допомогою телефонного звязку та при особистих зустрічах, в обсязі та на умовах, що узгоджені сторонами, а замовник зобовязується прийняти та оплатити надані послуги. (а.с. 20 -21)

Пунктом 8.2 договору передбачено, що строк цього договору закінчується з моменту виконання замовленої роботи чи до 05.12.2017 року. Закінчення строку дії договору не припиняє виконання взятих зобовязань чи відшкодування завданих збитків.

Воднораз, між сторонами договору 04.12.2017 року укладено додаткову угоду про те, що дія договору продовжується до 04.06.2018 року. (а.с. 21)

Вказаний договір надавався інспекторам праці під час інспекційного відвідування 12.12.2017 року, а додаткова угода ні.

Відповідач стверджує, що термін дії договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 05.11.2017 року припинився 05.12.2017 року, а з 06.12.2017 року позивач фактично допустив ОСОБА_6 до роботи, не оформивши з нею трудові відносини, чим порушив вимоги статті 24 КЗпП України.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення факту використання позивачем як фізичною особою підприємцем найманої праці громадянки ОСОБА_6 та наявність ознак трудових правовідносин між ними.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 2 КЗпП України передбачено, що право громадян України на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відтак, застосування найманої праці передбачає виплату (одержання) винагороди за неї.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини 5 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

У судовому засіданні ОСОБА_6, допитана в якості свідка, пояснила, що з ОСОБА_1 вони є близькими людьми, з вересня 2017 року перебувають у фактичних сімейних відносинах. З листопада 2017 року вона допомагала ОСОБА_1 в офісі, відповідаючи у його відсутності на телефонні дзвінки. Вона була присутня в офісі ОСОБА_1 у дні, коли його відвідували працівники Управління Держпраці. На їхні запитання щодо підстав її перебування в офісі, відповідала, що допомагає ОСОБА_1, та надала договір про надання інформаційно-консультаційних послуг, складений ОСОБА_1 На пропозицію перевіряючих, заповнила надані їй бланки пояснень, вписавши до них дані про режим роботи офісу, який був зазначений на вхідних дверях, та про заробітну плату, яку вона ніби- то отримувала. Свідок ОСОБА_6 стверджувала, що ОСОБА_1 не наймав її на роботу, робочий час їй не встановлював та не виплачував їй заробітну плату. Пояснювала, що, допомагаючи ОСОБА_1, вона не мала на меті отримання заробітної плати чи будь-якої іншої винагороди і не отримувала їх від ОСОБА_1 Їхні стосунки носили близький характер та не передбачали трудових відносин. Наразі вона є нареченою ОСОБА_1 та вони мають намір зареєструвати шлюб.

Як свідчить зміст письмових пояснень ОСОБА_1, наданих після його відвідувань інспекторами праці, у них він також називав ОСОБА_6 своєю дівчиною та вказував, що вона лише інколи допомагає йому в офісі.

Письмові пояснення ОСОБА_6 від 29.11.2017 року та від 12.12.2017 року, на які відповідач посилався, доводячи правомірність висновків акту перевірки №КР-0609-02-079 від 13.12.2017 року про використання ФОП ОСОБА_1 найманої праці ОСОБА_6, суд не приймає, оскільки, як установлено судом, бланки цих пояснень ОСОБА_6 заповнила на пропозицію інспектора праці ОСОБА_7 та внесла у них відомості про виконання нею роботи секретаря та про отримання заробітної плати, які не відповідали дійсності.

Відповідачем у ході розгляду справи не надано достовірних доказів того, що ОСОБА_6 на постійній основі працювала у ФОП ОСОБА_1, підлягала внутрішньому трудовому розпорядку та отримувала за виконану роботу заробітну плату, що б свідчило про наявність між ними трудових відносин.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позивач не використовував найману працю ОСОБА_6 у розумінні абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, їхні взаємовідносини не носили характеру трудових відносин, не регулювалися Кодексом законів про працю України, а позивач не виступав щодо ОСОБА_6 роботодавцем та на мав обовязку укладати з нею трудовий договір.

Отже порушень трудового законодавства щодо ОСОБА_6, як найманого працівника, позивач не вчиняв, а тому притягнення його до відповідальності на підставі вказаної норми за неоформлення трудового договору (контракту) з ОСОБА_6 є незаконним.

Факт укладення між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_6 договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 05.11.2017 року не спростовує висновків суду про відсутність трудових правовідносин між цими особами. Представник позивача та свідок ОСОБА_6 пояснили суду, що після закінчення дії договору 04.06.2018 року акт про надання послуг не складався, а оплата за цим договором не здійснювалася.

Відтак суд вважає, що висновки акту перевірки (інспекційного відвідування) №КР-0609-02-079 від 13.12.2017 року про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю є безпідставними та необґрунтованими, а винесена на підставі цього акту спірна постанова про накладення штрафу №КР-0609-02-079-334 від 26.12.2017 року є незаконною. Тому позов про визнання її протиправною та скасування слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже здійснені позивачем судові витрати на сплату судового збору у сумі 960 грн. слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 96 Б, кв. 93, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Дворцова, 24, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КР-0609-02-079-334 від 26.12.2017 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати на сплату судового збору в сумі 960 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_10