Справа № 826/5343/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 жовтня 2018 року № 826/5343/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

при секретарі судових засідань Хаюк К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області
провизнання протиправним звільнення, скасування наказу, зобов`язання вчинити дії Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ); - Головне управління Національної гвардії України
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ), Головне управління Національної гвардії України, в якому просив:

- визнати незаконним звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №3 о/с від 03 січня 2015 року про звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року;

- зобов`язати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області змінити підставу звільнення ОСОБА_1 на п. 63 «ж» Положення (за власним бажанням), та змінити дату звільнення на 25 січня 2015 року шляхом видачі відповідного наказу та внесення відповідних змін до трудової книжки.

Окрім того, позивач просив поновити йому строк звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому провадженні.

У підготовчому судовому засіданні 04 червня 2018 року відповідною ухвалою суд вирішив питання, з урахуванням пояснень позивача та клопотань представника відповідача, щодо поновлення позивачу строку звернення до суду.

03 липня 2018 року суд закрив стадію підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судових засіданнях позивач та представник позивача підтримали позовні вимогами, наголосивши на тому, що позивач на час звільнення перебував у складі ППСМОП «Азов» в зоні АТО і, зокрема, 16 січня 2015 року в складі бійців 73-го Морського центру спеціальних операцій та ППСМОП «Азов» в с. Гранітне Волноваського району Донецької області потрапив під артилерійський мінометний обстріл, в результаті якого отримав поранення (в тому числі взривну травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, рвані рани обличчя та суборбітальної ділянки). Після евакуації спочатку до с. Юріївка, де позивачу надавалась медична допомога, та подальшого повернення до місця постійної дислокації (с. Урзуф Донецької області) позивач продовжив військову службу, намагаючись не зважати на отримані травми та погіршення стану здоров`я, оскільки бажав й надалі брати участь у проведенні антитерористичної операції. Саме в цей час, наприкінці січня 2015 року здійснювалось переведення особового складу ППСМОМ «Азов» ГУ МВС України в Київській області до складу створеного в структурі Національної гвардії України окремого загону спеціального призначення (ОЗСП) «Азов» в/ч НОМЕР_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26 січня 2015 року №7 о/с позивача було призначено навідником 1-го зенітного полку зенітної батареї окремого загону спеціального призначення «Азов». При цьому, про прийняття оскаржуваного наказу №3 о/с від 03 січня 2015 року «По особовому складу» Головного управління МВС України в Київській області, яким позивача звільнено у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) з 05 січня 2015 року, останнього не було повідомлено та ознайомлено у встановленому законодавством порядку. Більше того, на запит як позивача, так і представника позивача, відповідачем не надано рапорту ОСОБА_2 від 12 грудня 2014 року, який, в свою чергу, став підставою для прийняття оскаржуваного наказу. Водночас, ОСОБА_2 надавав позивачу схвальні характеристики, які містяться в матеріалах особової справи. В подальшому, в силу отриманих в бою 16 січня 2015 року травм здоров`я позивача поступово погіршувалось, він вирішив перевестись для подальшого проходження служби до м. Київ з метою можливості пройти курс реабілітації. Наказом командувача Національної гвардії України від 15 травня 2015 року №74 о/с позивача звільнено з посади та переміщено для подальшого проходження служби до північного оперативно-територіального об`єднання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) з 11 червня 2015 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 05 квітня 2016 року №68 відповідно до Указу Президента України №115/2016 від 25 березня 2016 року, позивача вирішено виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідно до розпорядження командувача Національної гвардії України від 06 травня 2015 року №3/3-2520 зарахувати на службу до військового оперативного резерву першої черги на посаду старшого кулеметника. Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною комісією від 18 серпня 2016 року позивачу було встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_3 . Наприкінці 2016 року позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням провести службове розслідування по факту отримання ним поранень, які сталися в 2015 році, а також виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням III групи інвалідності. На своє звернення листом від 07 лютого 2017 року №1/66-1/15/380 командування військової частини НОМЕР_1 повідомило, що за інформацією командування військової частини НОМЕР_2 позивач проходив службу в період з 26 січня 2015 року по 11 червня 2015 року і за цей період документація про отримання позивачем поранень або травмування у військовій частині відсутня. В подальшому позивач неодноразово звертався з відповідним клопотанням і у відповідь листом від 21 липня 2017 року за №Д-724 відповідач надіслав на адресу документи, які стосувались служби позивача, а також витяг з наказу №3 о/с від 03 січня 2015 року «По особовому складу», з якого позивач дізнався про своє звільнення з 05 січня 2015 року. Оскільки в період з 05 січня 2015 року по 26 січня 2015 року позивач перебував у зоні АТО та брав участь у бойових діях, а оскаржуваним наказом був вже звільнений (з порушенням норм чинного законодавства), - вказані обставини є перепоною для отримання відповідної грошової компенсації. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у визначений позовними вимогами спосіб.

Представник відповідача проти позову заперечив з посиланням на правомірність своїх дій та їх відповідність чинному законодавству.

Представники третіх осіб зауважили, що на час прийняття відповідачем оскаржуваного наказу позивач жодного відношення до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) та Головного управління Національної гвардії України не мав. У вирішенні спору поклалися на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, наказом Головного управління МВС України в Київській області «По особовому складу» №1058/ос від 07 листопада 2014 року ОСОБА_1 призначено з іспитовим терміном до одного року міліціонером полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» з присвоєнням спеціального звання рядового міліції.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки, виданої командиром ППСМОП «Азов» ГУ МВС України в Київській області, позивач з 26 жовтня 2014 року перебував у зоні проведення антитерористичної операції на Сході України. Зокрема, 16 січня 2015 року бойові позиції сил АТО в с. Гранітне Волноваського району Донецької області в складі бійців 73-го Морського центру спеціальних операцій та ППСМОП «Азов», серед яких був і позивач, потрапили під артилерійський мінометний обстріл. В результаті зазначеного обстрілу позивач отримав поранення.

Дану обставину підтвердив свідок ОСОБА_3 . Вказаний свідок повідомив, що в січні 2015 року він був безпосереднім керівником ОСОБА_1 і разом з позивачем брав участь у бойових діях в зоні АТО. Поранення ОСОБА_1 отримав внаслідок артилерійського обстрілу 16 січня 2015 року. Запам`ятав цю дату, оскільки в бою отримав поранення та помер командир ОСОБА_4 , якого рятував ОСОБА_1 . Які саме поранення отримав позивач не міг зазначити, оскільки не є відповідним фахівцем, а візуально бачив. ОСОБА_5 не був під час бою в січні 2015 року, але ця особа відома свідку. Щодо наказу про звільнення ОСОБА_1 03 січня 2015 року свідку нічого не відомо.

З свідоцтва про хворобу №3/у від 15 січня 2016 року, виданого військово-лікарською комісією за розпорядженням в/ч НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 , вбачається, що на службі в ПП СМ ОП «Азов» позивач перебував «з 21 жовтня 2014 року по 30 грудня 2014 року, в НГ України з 31 грудня 2014 року по теперішній час». «…Приймав участь в антитерористичній операції в Донецькій області (посвідчення НОМЕР_4 ). 03.03.2015 р. звертався в КУ «Маріупольську міську лікарню швидкої допомоги», де йому було встановлено діагноз: МВТ. ЗЧМТ, струс головного мозку, рвані рани обличчя та суборбітальної ділянки. Від госпіталізації відмовився….».

Як зазначено позивачем та не заперечувалось іншими учасниками справи, наприкінці січня 2015 року відбувалось переведення особового складу ППСМОП «Азов» ГУ ВМС України до складу створеного в структурі Національної гвардії України окремого загону спеціального призначення ОЗСП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в/ч НОМЕР_2 .

Матеріали справи містять витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) м. Маріуполь № 16 від 27 січня 2015 року, яким на підставі рапорта солдата ОСОБА_1 від 26 січня 2015 року та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26 січня 2015 року №7 о/с, яким ОСОБА_1 призначено навідником 1-го зенітного взводу зенітної батареї окремого загону спеціального призначення «Азов», - позивача зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення.

Наказом командувача Національної гвардії України від 15 травня 2015 року №74 о/с позивача було звільнено та переміщено для подальшого проходження служби до північного оперативно-територіального об`єднання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) з 11 червня 2015 року.

15 червня 2015 року на підставі наказу №116 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини на всі види забезпечення та призначено старшим кулеметником БТР 2 відділення 4 взводу 1 роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення (резервного батальйону).

12 серпня 2015 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 .

Згідно довідки №1850 від 21 вересня 2015 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, позивач в період з 10 липня 2015 року по 05 серпня 2015 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, сектор «С».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 68 від 05 квітня 2016 року відповідно до Указу Президента України №115/2016 від 25 березня 2016 року, позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, та відповідно до розпорядження командувача Національної гвардії України від 06 травня 2015 року №3/3-2520 зараховано на службу до військового оперативного резерву першої черги на посаду старшого кулеметника.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_3 .

Наприкінці 2016 року позивач звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 з проханням провести службове розслідування факту отримання ним поранень, які сталися в 2015 році під час виконання завдань при проведенні антитерористичної операції, а також виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням III групи інвалідності.

У відповідь листом від 07 лютого 2017 року за №1/66-1/15/380 командування в/ч НОМЕР_1 повідомило позивача, що на адресу в/ч НОМЕР_1 надійшов лист щодо травмування або поранення позивача під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 , в якому зазначено, що позивач проходив службу в період з 26 січня 2015 року по 11 червня 2015 року і за цей період документація про отримання позивачем поранень чи травмування у військовій частині відсутня.

В подальшому позивач повторно звертався в травні, червні 2017 року до командування в/ч НОМЕР_1 з листами аналогічного змісту, однак отримав відповідь про відсутність інформації щодо отримання позивачем поранень чи травмування у військовій частині НОМЕР_2 .

Листом від 21 липня 2017 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати достовірну інформацію про участь позивача в проведенні АТО.

У відповідь листом №Д-724 від 21 липня 2017 року відповідач надіслав документи, серед яких витяг з наказу №3 о/с від 03 січня 2015 року «По особовому складу» Головного управління МВС України в Київській області про звільнення зі служби з органів внутрішніх справу запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року.

З наказу вбачається, що він прийнятий на підставі рапорта ОСОБА_2 від 12 грудня 2014 року.

Оскільки вказаний наказ не доведений до відома позивача належним чином, а позивач продовжував виконувати своє завдання в зоні АТО та отримав 16 січня 2015 року поранення, прийнятий до в/ч НОМЕР_1 був лише 26 січня 2015 року, - відповідно порушено його право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з набуттям III групи інвалідності.

За таких обставин позивач звернувся до суду із заявленим позовом.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про міліцію» на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту, володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоров`я виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року. Працівники міліції складають присягу, текст якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 18 Закону встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Згідно з пунктом 3 Положення під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

Відповідно до підпункту «і» пункту 63 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

Звільнення зі служби осіб рядового і молодшого начальницького складу провадиться начальниками, яким таке право надане Міністром внутрішніх справ ( пункт 69 Положення).

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

За загальним правилом будь-яке звільнення особи (як у відносинах публічної служби, так і у звичайних трудових відносинах) має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену або Кодексом законів про працю України, або Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ.

Як зауважено представником відповідача у відзиві на позов, випробувальний строк це період часу, протягом якого роботодавець перевіряє працівника на предмет придатності до виконання його роботи. Передбачається, що в цей період часу роботодавець буде тим чи іншим способом спостерігати за професійними діями працівника, а також іншими аспектами його робочої діяльності. За наслідками проходження служби позивачем Головним управлінням прийнято рішення про застосування зазначеного пункту Положення («і» п. 63), так як прийшло до висновку, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає і заслуговує на звільнення у зв`язку з не проходженням іспитового терміну.

З оскаржуваного наказу вбачається, що наказ прийнятий на підставі рапорту ОСОБА_2 від 12 грудня 2014 року.

Однак, відповідачем не надано рапорта ОСОБА_2 від 12 грудня 2014 року та не надано доказів в підтвердження прийнятого висновку щодо звільнення позивача за наведених в наказі підстав.

Окрім того, будь-яке звільнення має бути доведене до відома особи. В даному випадку відповідачем не надано доказів ознайомлення позивача з наказом про його звільнення.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина перша статті 77 КАСУ).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина друга статті 77 КАСУ).

З урахуванням викладено, суд дійшов висновку про незаконне звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року. Відповідно, оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Проте, позовні вимоги в частині зобов`язати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області змінити підставу звільнення ОСОБА_1 на п. 63 «ж» Положення (за власним бажанням), та змінити дату звільнення на 25 січня 2015 року шляхом видачі відповідного наказу та внесення відповідних змін до трудової книжки задоволенню не підлягають.

Так, у відповідності з положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Оскільки позивачем не заперечується, що він не звертався до відповідача із заявою про своє звільнення «за власним бажанням» - порушене право позивача, яке б підлягало судовому захисту в цій частині відсутнє.

Водночас, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 5 КАСУ).

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевикладеного, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та поновити ОСОБА_1 на службі полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з дати звільнення 05 січня 2015 року, вважаючи термін з 05 січня 2015 року по дату винесення рішення у справі №826/6343/18 вимушеним прогулом.

Підсумовуючи викладене та керуючись статтями 2, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №3 о/с від 03 січня 2015 року про звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року.

Поновити ОСОБА_1 на службі полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з дати звільнення 05 січня 2015 року, вважаючи термін з 05 січня 2015 року по дату винесення рішення у справі №826/5343/18 вимушеним прогулом.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року.