Справа № 808/1858/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

07 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/1858/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року (суддя Садовий І.В.), ухвалене в м. Запоріжжя в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, в адміністративній справі № 808/1858/18 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного сільськогосподарського підприємства «ЛЕНДФОРТ АЗОВ», про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Росія» адміністративно-господарські санкції у розмірі 57969,31 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що в порушення частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем не забезпечено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості 1 осби.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховані приписи статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідно до яких підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Скаржник вказує на те, що стаття 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлює обов'язок держави з працевлаштування перед інвалідами, а не перед підприємствами, що не виконали норматив, та не звільняє роботодавця від обов'язку створення та виділення робочих місць, в тому числі, спеціальні робочі місця, пошуку та самостійного працевлаштування інвалідів. На думку скаржника, суд першої інстанції невірно визначив предмет позову, відмовивши у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю вини відповідача у невиконанні нормативу робочих місць для інвалідів.

Натомість, позивач звертався з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій, а не з вимогою зобов'язання відповідача виконати норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Ухвалою судді Запорізького апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року Чумака С.Ю. апеляційна скарга Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишалась без руху у зв'язку із відсутністю документу на підтвердження сплати судового збору (а.с.104, 105).

З 03 жовтня 2018 року розпочав роботу Третій апеляційний адміністративний суд, і справи, які перебували в провадженні Запорізького апеляційного адміністративного суду, були передані до Третього апеляційного адміністративного суду.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2018 року, адміністративна справа № 808/1858/18 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Шлай А.В., суддів Кругового О.О., Суховарова А.В.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження у зазначеній адміністративній справі, та призначено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 07 листопада 2018 року о 10.00 год.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не прибули.

31 жовтня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, який повідомив про зміну власного найменування (назви) з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Росія»» на Приватне сільськогосподарське підприємство «ЛЕНДФОРТ АЗОВ». Відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване, здійснивши розгляд справи без участі його уповноваженого представника.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв'язку із неявкою сторін.

Зважаючи на наявність протоколу № 498 від 03 жовтня 2018 року, відповідно до якого за рішенням загальних зборів учасників відбулась зміна найменування ПСП «Агрофірма «Росія», відповідачем у справі слід вважати ПСП «ЛЕНДФОРТ АЗОВ».

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 26.02.2018 було подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за Формою № 10-ПІ за 2017 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 197 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 7; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 8; фонд оплати праці штатних працівників становить 11211,4 грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника 5691 грн. (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем були виконані всі вимоги, передбачені чинним законодавством України, щодо організації та створення робочих місць для інвалідів, тому у Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відсутні правові підстави для накладення на відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів у 2017 році. Наявні у справі письмові докази підтверджують обставину того, що протягом 2017 року відповідач регулярно інформував державну службу зайнятості про наявні вільні робочі місця й вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів, що підтверджується щомісячними звітами про наявність вакансій форми № 3-ПН, які подавались в період із січня по грудень 2017 року. Зі звітів форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", поданих ПСП "Агрофірма "Росія" до Бердянського міського центру зайнятості, вбачається, що відповідач проінформував центр зайнятості про наявність вакансій виключно для працевлаштування інвалідів (а.с.38-73). У 2017 році державною службою зайнятості до відповідача не направлено жодної особи для працевлаштування. Позивачем, у свою чергу, не надано до суду доказів на підтвердження того, що відповідачем умисно було відмовлено у працевлаштуванні працівника відповідної категорії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями частини 8 статті 69 Господарського кодексу України визначено, що підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочог о місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як встановлено статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першої цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 Закону, щороку до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу місць для працевлаштування інвалідів, сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

В силу частини третьої статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Як свідчать наявні у справі письмові докази, З січня по грудень 2017 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Росія» подавало до Бердянського районного центру зайнятості звітність за формою № 3-ПН із інформацією про попит на робочу силу (вакансії) - (а.с.38-73). Відомості про відмову відповідача у працевлаштуванні інвалідів у 2017 році позивачем суду не надані.

Таким чином, з урахуванням положення Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», колегія суддів дійшла висновку, що створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування не є тотожними поняттями.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 року у справі № 806/1368/17 зазначив, що за змістом статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пошук підходящої роботи для інвалідів здійснює державна служба зайнятості. Обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Оскільки відповідачем виконані вимоги, покладені на нього розділом IV Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а чинне законодавство не зобов'язує підприємство самостійно займатися пошуком та працевлаштуванням інвалідів, підстави для стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Росія»» адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 в адміністративній справі №808/1858/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 07 листопада 2018 року іоскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова підписана складом суду 07 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Суховаров