Справа № 826/796/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 листопада 2018 року № 826/796/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ГУПФ України в м. Києві), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.07.2017 №1847 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що дійсно перебував на державній службі у період з 01.04.2015 по 04.11.2016, проте, з 06.11.2014 по 04.11.2016 перебував у відпустці по догляду за дитиною, яка є неоплачуваною.

Тобто рішення відповідача є протиправним, оскільки отримана ним у вказаний період пенсія є єдиним джерелом доходу і не може вважатись надміру виплаченою, оскільки інший дохід у вказаний період у нього відсутній.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2018 призначено судове засідання для розгляду справи №826/796/18 з метою повного з'ясування обставин для правильного вирішення справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.05.2018 здійснено заміну відповідача у справі №826/796/18, а саме замінено ГУПФ України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) його правонаступником - ГУПФ України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив та наголосив, що рішення прийнято у межах повноважень суб'єкта владних повноважень, у спосіб передбачений чинним законодавством, зокрема, на підставі частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, у редакції чинній на момент існування спірних правовідносин, якою тимчасово встановлено обмеження щодо виплати пенсії працюючим пенсіонерам.

Відповідач вказав, що ОСОБА_1 не повідомляв про факт перебування на державній службі, а тому кошти в сумі 40880,66 грн, отримані ним у період з 01.04.2015 по 04.11.2016 без правових підстав, оскільки в даний період часу він був працюючим пенсіонером і підстави для виплати пенсії відповідно були відсутні.

У відповіді на відзив позивач заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та наданих у справу доказах. Крім того, звернув увагу суду, що стаття 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має назву «Виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку)», тобто законодавець вказаною нормою врегулював правовідносини, за яких у пенсіонера існує крім пенсії інший заробіток. Водночас, у нього такий заробіток відсутній, а отримувана пенсія була єдиним джерелом заробітку з якого також виплачувались аліменти.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотанням позивача та у зв'язку із неявкою в судове засідання представників відповідача, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) та частини дев'ятої статті 205 цього ж Кодексу ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугою років з 2003 року, ця обставина сторонами не оспорюється.

Одночасно, позивач працював в Київській міській митниці Державної фіскальної служби.

Зокрема, довідкою Київської міської митниці Державної фіскальної служби №87 від 12.07.2017 підтверджується, що з 01.07.2003 по 04.11.2016 ОСОБА_1 працював в Київській міській митниці Державної фіскальної служби. При цьому, у період з 06.11.2014 по 04.11.2016 перебував у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду на підставі наказів №486/09-ов від 06.11.2014, №235/09-ов від 07.05.2015, №539/09-ов від 06.11.2015 та №222/09-ов від 29.04.2016.

Рішенням ГУПФ України в м. Києві від 14.07.2017 №1847 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру, відповідач визначив, що сума пенсії в розмірі 40880,66 грн за період з 01.04.2015 по 04.11.2016 підлягає поверненню до ГУ ПФУ в м. Києві у зв'язку із неповідомленням ОСОБА_1 про працевлаштування.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернувся до суду, вказуючи на те, що підстави для утримання надміру виплачених сум відсутні, оскільки відсутні зловживання з його сторони, як це передбачає стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В свою чергу суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин), пенсіонери зобов'язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Частиною першою статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції, яка набрала чинності з 01.04.2015 визначено: тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 01.01.2016 пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

В подальшому, стаття 54 була змінена також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, а саме: «Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01.01.2017 пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

Разом з тим, положення першого речення частини першої статті 54 наведеного Закону визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Конституційний Суд України стверджував, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п'ятою статті 17 Конституції України, які зобов'язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Відтак, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суперечать статті 17 Конституції України.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним та не може бути оскаржене.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позивач підтвердив, що будучи пенсіонером, рахувався на посаді в Київській митниці Державної фіскальної служби, у тому числі в період з 01.04.2015 по 04.11.2016, за який ГУПФ України в м. Києві стягує кошти як набуті без правових підстав.

Проте, у період з 06.11.2014 по 04.11.2016 він перебував у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду на підставі наказів №486/09-ов від 06.11.2014, №235/09-ов від 07.05.2015, №539/09-ов від 06.11.2015 та №222/09-ов від 29.04.2016.

При цьому позивачем надано докази відсутності у нього в період з 01.04.2015 по 04.11.2016 іншого доходу, ніж пенсія. Додатковим свідченням чого може слугувати і те, що з отримуваної пенсії ним сплачувалися аліменти.

В той же час, стаття 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) як вбачається з її назви, врегульовує відносини щодо виплати пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку).

Тобто суд вважає, що вказана норма підлягала застосуванню у разі наявності у пенсіонера саме іншого заробітку (прибутку), а не будь-яких інших умов. Натомість, у позивача такий заробіток був відсутній у зв'язку з перебування у неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду до 6 років.

Такі обставини свідчать про відсутність зловживання зі сторони ОСОБА_1 чи ігнорування ним обов'язку щодо повідомлення органам пенсійного забезпечення про обставини, які спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. Обставини отримання заробітку (доходу) як необхідної умови для коригування пенсії у позивача не настали, а сам по собі факт перебування його на посаді без отримання відповідної винагороди таких правових наслідків не створює.

Більше того, наведені обмеження взагалі визнані неконституційними в подальшому.

Суд враховує при вирішенні даної справи статті 3, 46, 48 Конституції України, відповідно до яких права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Позбавлення особи єдиного доходу, у даному випадку пенсії, впливає і на виплату належного утримання дитини у вигляді аліментів.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли ГУПФ України в м. Києві належним чином наведені позивачем посилання не спростовано, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку та задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявної у справі квитанції №67 від 11.01.2018 позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-248, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 14.07.2017 №1847 про стягнення з ОСОБА_1 сум пенсії, виплачених надміру.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: 04209, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368).

Суддя О.М. Чудак