Справа № 522/11857/18
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1346/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуда (65078, м. Одеса, вул. Героїв Крут 15, оф. 501) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуд звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, згідно якої просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 180 від 02 липня 2018 року про примусове повернення громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуд.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 липня 2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було прийнято рішення № 180 про примусове повернення громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуд. Відповідно до рішення позивача зобовязано в строк до 31 липня 2018 року покинути територію України. Позивач вважає, що вказане рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки останнє прийняте з порушенням ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, так як позивач є громадянином ОСОБА_1, прибув до України в пошуках захисту. У разі повернення позивача до Судану йому загрожуватиме небезпека.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуд, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином ОСОБА_1, в Україну прибув з метою навчання в Одеському національному політехнічному університеті.

11.03.2011 року Позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання міжнародного захисту в Україні.

Рішенням ДМС України в Одеській області від 21 грудня 2015 року № 845-15 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач оскаржив його до Одеського окружного адміністративного суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2016 року по справі № 815/341/16 позивачу було відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуд залишена без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2018 року без змін.

Постановою Верховного суду від 13.06.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуд залишена без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2018 року без змін.

02 липня 2018 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішенням № 180 про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуд, ІНФОРМАЦІЯ_1

На час розгляду справи позивач не виконав рішення від 02 липня 2018 року про примусове повернення з України до країни походження та продовжує проживати на території України.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість зробленого висновку та винесеного на його підставі спірного рішення відповідача, на відповідність вимогам ст.ст. 2, 6 КАС України суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом президента України від 06.04.2011 року № 405/2011, Державна міграційна служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Як встановлено п. 4 цього Положення Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює оформлення і видачу іноземцям та особам без громадянства запрошень для в'їзду в Україну, документів для тимчасового перебування або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, студентських квитків студентам із числа іноземців та осіб без громадянства, вилучає ці документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в'їзду в Україну в передбачених законодавством випадках; приймає рішення про скорочення строку перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, видворення, у тому числі у примусовому порядку, іноземців та осіб без громадянства з України, заборону в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 названого Закону, іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з п. 14 ч. 1 названої статті Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

На підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуд, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином ОСОБА_1, прибув в Україну в 2006 році з метою вступу до Одеського національного політехнічного університету. Кордон України перетинав через КПП «Аеропорт-Бориспіль» по паспорту для виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 серії: В № 0979959 від 19.09.2006 року, термін дії якого скінчився.

Після нелегального перебування в Україні позивач 11.03.2011 року звернувся із заявою про надання йому захисту до ГУ ДМС в Одеській області.

Рішенням Державної міграційної служби України від 21 грудня 2015 року № 845-15 позивачу було відмовлено в наданні статусу біженця або на підставі абз.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 ч.1 ст.1 цього ж Закону.

02 липня 2018 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64 громадянина ОСОБА_1, ОСОБА_3 ОСОБА_2 Хуміда Массуд, ІНФОРМАЦІЯ_1

У ході опитування позивача встановлено, що останній не вважає себе жертвою торгівлі людьми та його не примушували працювати проти волі. Проте на питання: Чи існує загроза бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади Судану в разі повернення Вас до країни громадянської належності? Позивач відповів: «Так, є загроза»; на питання: «Чи переслідували Вас у країні громадянської належності в наслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідування за ознаками раси?, відповідь: «Так, є загроза»; на питання: Чи переслідували Вас у країні громадської належності в наслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідування за ознаками національності та політичних переконань?, відповідь: «Так, є загроза» тощо.

Зазначені обставини підтверджується підписом позивача в поясненнях, які наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ані до матеріалів позовної заяви, ані в ході судового розгляду справи судом не надано жодних належних доказів на підтвердження переслідування за ознаками віросповідання, національності, громадянства, приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Також, позивач не надав переконливих доказів щодо його особистого переслідування в разі повернення на батьківщину.

У матеріалах справи також відсутні факти, які б підтверджували можливість застосування до позивача смертної кари, катування чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання в країні походження та серйозна особиста загроза життю особи з причин недиференційованого насилля в умовах внутрішнього збройного конфлікту.

02 липня 2018 року за порушення правил перебування іноземців в Україні після закінчення строку перебування стосовно громадянина ОСОБА_1, ОСОБА_3 ОСОБА_2 Хуміда Массуд, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 002157, за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП та прийнято постанову ПН МОД № 002157 про накладення адміністративного стягнення, у звязку із чим, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та осіб без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, громадянин ОСОБА_1, ОСОБА_3 ОСОБА_2 Хуміда Массуд, ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою, а також із заявою про визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, що неодноразово відображалася у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі ABUHMAID v. UKRAINE (заява №31183/13) від 12.01.17 р., необхідно наголосити, що держави користуються певною свободою розсуду, коли йде мова про встановлення умов потрапляння іноземців на її територію та їх проживання там (див. Osman v. Denmark, no. 38058/09, § 54, 14 червня 2011), і відсутні підстави для висновку про те, що відповідні умови в Україні очевидно необґрунтовані або свавільні. з цього приводу Суд зазначає, що Конвенція не гарантує право іноземців потрапити або мешкати у конкретній країні. Також нею не гарантуються право отримати певний вид дозволу на проживання (див. Aristimuno Mendizabal v. France, no 51431/99, §§ 65-66, 17 січня 2006), п. 121, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-170285.

Суд, також, відхиляє доводи позивача про недотримання відповідачем положень ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Так, вирішуючи питання щодо законності прийнятого ГУ ДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

У даній справі позивачем зроблено лише посилання, що Судан перебуває в стані озброєного конфлікту не міжнародного характеру, проте останнім до суду не надано жодних доказів, які б підтвердили факти переслідування в країні громадянського походження, та які б слугували причиною його вимушеного від'їзду з країни, а ті обставини, які характеризують загальне положення в країні, в тому числі політичну ситуацію, не містять конкретних відомостей про утиски саме позивача та членів його родини.

Таким чином, аналізуючи наведені вище вимоги законодавства, суд вважає, що викладені позивачем обставини щодо небезпеки повернення його до Судану є необґрунтованими, а матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не підпадає під дію статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а отже приймаючи рішення про примусове повернення позивача в країну походження, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області діяло в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2. ст. 242 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись: ст.16,63 Конституції України, ст.ст.2,-14,19-20,22,72-77,118,227-228, ч.4 ст.229,241-246,250, 286, 294. 376 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хуміда Массуда (65078, м. Одеса, вул. Героїв Крут 15, оф. 501) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: А.Ю. Бойчук