Справа № 182/237/17
Суддя: Тихомиров І. В.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/237/17
Провадження № 6-а/0182/20/2018
У Х В А Л А

Іменем України

08.11.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд у складі:

Головуючого судді Тихомирова І.В.

Секретаря Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі матеріали адміністративної справи за заявою Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/237/17, було зобов'язано Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік, відповідно до ст.12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Невиконання рішення суду боржником в частині виплати нарахованої суми обумовлено боржником наступним.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 та 2 ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України, Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України з визначенням їх головного розпорядника.

У відповідності до вищевикладеного, виникли обставини, що виключають можливість виконання зазначеного рішення суду у повному обсязі, а саме в частині виплати нарахованої суми відповідної допомоги. Тому, питання про своєчасність виконання судових рішень, що набрали законної сили або допущені до негайного виконання має виключно важливе значення для авторитету судової влади в державі.

Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Отже, саме від бюджетних призначень на відповідний рік цілком залежить виконання рішень судів, за якими боржником виступає орган державної влади. Відсутність належних бюджетних асигнувань або коштів та відсутність відповідних процедур, які б дозволяли забезпечити фінансування одразу ж, як тільки постала проблема відповідних виплат, призводить до невиконання або тривалого виконання судових рішень.

Так, з 1 січня 2013 року набрав чинності ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VІ, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених ЗУ "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання. Зазначеним законом визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, ст.3 визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В судове засідання сторони не з"явилися.

Суд, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 року по справі № 182/237/17, було зобов'язано Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік, відповідно до ст.12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.19-22)

Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації є боржником у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №182/237/17.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалькопроти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов'язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Відповідно до ст.378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Під зміною способу та порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим судом. Тобто, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду.

Під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об'єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що виконання рішення суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Таким чином, виконання судового рішення фактично можливе, хоча й за певних умов.

За приписами частини першої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Вибір того чи іншого способу захисту обумовлюється, передусім, змістом позовних вимог. Зазначивши в резолютивній частині постанови конкретний спосіб захисту порушеного права суд вирішує по суті питання про задоволення позовних вимог, адже зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів є різними за своїм змістом і наслідками для відповідача. Отже, зобов'язання, покладені на відповідача постановою суду, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини, які стали підставою для зміни способу та порядку виконання судового рішення за своєю правовою природою є іншою позовною вимогою про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання про зміну способу виконання рішення суду слід відмовити.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст.ст.241,248,256,294,295,378 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного судучерез Нікопольський міськрайонний суд протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_2