Справа № П/826/11878/17
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 листопада 2018 року № П/826/11878/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши заяву судді Лисенко В.І. про самовідвід в адміністративній справі №826/11878/17 за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, Голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2, ОСОБА_3 голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4, Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гавенко Олени Леонідівни, Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Сливки Володимира Васильовича, Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Буцмаки Юрія Євгеновича, Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Закаблука Олега Володимировича, Керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду м. Києва 20.09.2017 звернувся ОСОБА_1 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Саніна ОСОБА_3 голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гавенко Олени Леонідівни Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Сливки Володимира Васильовича Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Буцмаки Юрія Євгеновича Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Закаблука Олега Володимировича Керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2017 позовну заяву залишено без руху, через невідповідність вимогам КАС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.10.2017 відкрито провадження в адміністративній справі (суддя Добрянська Я.І.) та призначено судовий розгляд справи на 22.02.2018.

22 лютого 2018 року, у зв'язку з неявкою сторін в судове засідання суд ухвалив перейти до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.07.2018 дану справу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 було задоволено самовідвід судді Лиска І.Г.

05 листопада 2018 року у звязку із задоволенням самовідводу судді Лиски І.Г. відповідно до розпорядження В.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого головуючим у справі визначено суддю Лисенко В.І.

05 листопада 2018 року головуючий суддя Лисенко В.І. подала заяву про самовідвід. Заяву про самовідвід обґрунтувала тим, що особисто знайома з ОСОБА_6 суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, який є сином одного з відповідачів - ОСОБА_2, раніше неодноразово спілкувалася з ним на семінарах під час навчань у Національній школі суддів України та маю товариські, приязні стосунки.

Також зазначає, в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 810/6453/14 за позовом ОСОБА_6 до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів загальної юрисдикції, третя особа Вища рада юстиції про визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправними дій. Дана справа розглядалась колегією суддів, головуючий суддя Лисенко В.І., судді Кушнова А.О., Леонтович А.М. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2014, у зв'язку з тим, що головуючий суддя Лисенко В.І. та суддя Леонтович А.М. особисто знайомі з позивачем по справі, а тому вони не можуть брати участь у розгляді даної справи, задоволено заяви про самовідвід суддів Лисенко В.І. та Леонтовича А.М.

Таким чином, суддя Лисенко В.І. вважає, що вона не може брати участь у розгляді даної справи, оскільки вказані обставини в подальшому можуть призвести до ускладнення розгляду справи та вирішення спору по суті, так як повне, всебічне та ґрунтовне з'ясування обставин справи, можливе лише за умови взаємної довіри та поваги при комунікації між судом та учасниками справи.

Згідно пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 39 КАС, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов'язаний заявити самовідвід.

Частиною першою статті 40 КАС передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов'язковими для виконання Україною. ОСОБА_7 прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі "П'єрсак проти Бельгії" ("Piersac vs Belgium") ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії ЄСПЛ" вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland"), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" ("Ferrantelli and Santangelo v. Italy"), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "ОСОБА_8 проти Бельгії" ("De Cubber v. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "ОСОБА_9 проти Іспанії" ("Castillo Algar v. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі саме висновки містяться також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 8 КАС є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Під час розгляду заяви про самовідвід суд бере до уваги, що головуючий суддя Лисенко В.І. особисто знайома з ОСОБА_6 суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, який є сином одного з відповідачів - ОСОБА_2, раніше неодноразово спілкувалася з ним на семінарах під час навчань у Національній школі суддів України та маю товариські, приязні стосунки, а також враховуючи ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2014, якою задоволено заяви про самовідвід суддів Лисенко В.І. та Леонтовича А.М.

Таким чином, будь-яке рішення у даній справі, прийняте судом, до складу якого входить суддя Лисенко В.І., може викликати сумнів в її безсторонності, необєктивності або неупередженості.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність обставин, за яких суддя Лисенко В.І. не може брати участі в розгляді даної адміністративної справи, а тому, її заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 39-41, 241-243, 248, 256, 294 КАС, суд

у х в а л и в:

Задовольнити заяву судді Лисенко В.І про самовідвід.

Передати адміністративну справу №826/11878/17 за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Саніна ОСОБА_3 голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гавенко Олени Леонідівни Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Сливки Володимира Васильовича Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Буцмаки Юрія Євгеновича Судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Закаблука Олега Володимировича Керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, до канцелярії Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду згідно з частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Лисенко В.І.