Справа № 806/2095/18
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2095/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

31 жовтня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Хлистун С.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна» на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна» до комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна» (ТОВ «Грайф Флексіблс Україна») звернулось в суд позовом до комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради про визнання протиправною бездіяльність відповідача у ненаданні інформації згідно Додатку №1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 та п. 9 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві».

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Також, п. 2 ч. 6 ст. 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності субєкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

При цьому, зі змісту преамбули Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року (Закон №2939-VI) встановлено, що він визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 12 Закону №2939-VI субєктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Так, ст. 22 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-ХІІ визначено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначена Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 (Порядок № 1232).

Відповідно до п. 9 Порядку №1232 лікувально-профілактичний заклад повинен передати протягом доби з використанням засобів звязку та на паперовому носії екстрене повідомлення про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві за формою згідно з Додатком №1, зокрема підприємству, де працює потерпілий.

Лікувально-профілактичний заклад обовязково проводить у порядку, встановленому МОЗ, необхідні дослідження і складає протокол про наявність в організмі потерпілого алкоголю (наркотичних засобів чи отруйних речовин) та визначає ступінь його спяніння. Відповідний висновок чи витяг з протоколу, а також висновок про ступінь тяжкості травми (із зазначенням коду діагнозу згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем охорони здоровя (МКХ-10) подаються на запит роботодавця, Фонду до утворення комісії з проведення розслідування нещасного випадку або голови комісії після її утворення протягом однієї доби з моменту одержання запиту.

Тобто, наведеним вище визначено обовязок лікувально-профілактичного закладу щодо повідомлення та надання відповідної інформації на запит роботодавця.

Як встановлено зі змісту позовної заяви, обставини, які зумовили ТОВ «Грайф Флексіблс Україна» звернутись до суду полягали у невиконанні комунальною установою «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради свого безпосереднього обовязку щодо надання інформації про характер травми та про наявність алкоголю в крові потерпілого, що повязане з настанням нещасного випадку на виробництві позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що предметом даного позову є не надання відповідачем публічної інформації, а не інформації приватного характеру, а тому даний спір не стосується приватного права, тобто цивільного права, а отже враховуючи предмет позову та характер даних правовідносин дана справа є справою адміністративної юрисдикції.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Стосовно заявленої апелянтом вимоги про стягнення з відповідача судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в розмірі 1762,00 грн то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Питання щодо повернення судового збору унормовані статтею 7 Закону України Про судовий збір відповідно до якої сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

-зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

- повернення заяви або скарги;

- відмови у відкритті провадження у справі;

- залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням;

- закриття провадження у справі.

Наведений у вказаній статті перелік підстав, за наявності яких судовий збір підлягає поверненню за ухвалою суду є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що наведена правова норма не передбачає повернення судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимога апелянта про стягнення сплаченого судового збору не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а матеріали адміністративного позову направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна» задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року, - скасувати, матеріали адміністративного позову направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 листопада 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4