Справа № 813/5861/15
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 813/5861/15

адміністративне провадження № К/9901/12649/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № 813/5861/15

за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» Луньо Іллі Вікторовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду (суддя Сакалош В. М.) від 15 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (колегія суддів у складі Шавеля Р. М., Бруновської Н. В., Кузьмича С. М.) від 02 березня 2016 року, встановив:

I. РУХ СПРАВИ

1. У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» Луньо Іллі Вікторовича, в якому, із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог /а. с. 49-50/, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» Шевченка О.В. щодо ненадання відповіді на вимогу позивача про включення його вимог на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року у справі № 461/14530/14-ц на загальну суму 9235 євро у четверту чергу реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Актив-Банк»;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Луньо І. В. внести пропозицію щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Актив-Банк» на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року у справі № 461/14530/14-ц, яке набрало законної сили в частині включення до нього вимоги ОСОБА_2 на загальну суму 9235 євро;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі його виконавчої дирекції прийняти рішення про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Актив-Банк» в частині включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Актив-Банк» вимогу ОСОБА_2 на загальну суму 9235 євро на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 лютого 2015 року у справі № 461/14530/14-ц.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не мала права не включити в реєстр акцептованих вимог кредиторів вимоги позивача, які підтверджені рішенням суду, що набрало законної сили, оскільки це призвело до порушення принципу обов'язковості виконання судових рішень, передбаченого ст. 124 Конституції України.

3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмолено повністю.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалась.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. 31 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року у справі № 813/5861/15 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

9. Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її розгляд в порядку письмового провадження.

10. Станом на 02 листопада 2018 року заперечення або відзив на касаційну скаргу від відповідачів до Суду не надходили.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року у справі № 461/14530/14-ц позов ОСОБА_2 задоволено; стягнуто з ПАТ «КБ «Актив-Банк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 9235 євро шляхом звернення стягнення на предмет застави - майнові права - грошові кошти, що розміщені на депозитному рахунку, які належить ОСОБА_9 на підставі договору від 16 липня 2013 року № ДФО-36-147312 строкового вкладу «Актив прибутковий» та додаткового договору від 17 липня 2014 року № 1 до договору від 16 липня 2013 року № ДФО-36-147312 строкового вкладу «Актив прибутковий».

12. Вказане рішення не оскаржувалося і набрало законної сили.

13. 26 червня 2015 року ОСОБА_2 скерував Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченку О. В. вимогу про включення в реєстр вимог кредиторів, у якій просив включити вимогу в сумі 9235 євро у четверту чергу вимог кредиторів ПАТ «КБ «Актив-Банк».

14. У листі від 22 липня 2015 року за № 1681/11 відповідач зазначив, що вимоги ОСОБА_2 слід вважати погашеними, оскільки з вимогою про включення до реєстру кредиторів він звернувся після закінчення строку, передбаченого ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

15. Постановою Правління Національного банку України від 02 вересня 2014 року № 545 ПАТ «КБ «Актив-Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

16. 03 вересня 2014 року у ПАТ «КБ «Актив-Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03 вересня 2014 року по 03 грудня 2014 року на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 вересня 2014 року № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О. В.

17. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 грудня 2014 року № 134 строк дії тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» продовжено до 30 грудня 2014 року.

18. Постановою Правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 838 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк».

19. На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 838 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2014 року № 158 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» строком на 1 рік з 24 грудня 2014 року по 23 грудня 2015 року.

20. Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30 вересня 2015 року № 179 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відкликано всі повноваження у ліквідатора ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О. В. з 01 жовтня 2015 року, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» і делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Актив-Банк» Луньо І. В. з 01 жовтня 2015 року.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, виходив із виходив із пропуску позивачем встановленого законом граничного строку на звернення до банку з заявою про визнання вимог кредитора. Крім того, зазначено, що затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів (змін до такого реєстру) є дискреційними повноваженнями суб'єкта владних повноважень. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим в ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

22. Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» Шевченка Олександра Володимировича у ненаданні відповіді на вимогу про включення позивача в реєстр вимог кредиторів, суди зазначили, що відповідачем до суду надано належні докази надсилання позивачу відповіді на вимогу від 24 червня 2015 року, від 22 липня 2015 року за вих. № 1681/11, що підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень, поданих ПАТ «КБ «Актив-Банк» до 70 відділення зв'язку м. Києва.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

23. Скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає, що:

- не отримував відповіді від Уповноваженої особи, а тому така бездіяльність є протиправною;

- статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено право уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити або не включити вимоги вкладника до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Однак не включивши в реєстр акцептованих вимог кредиторів вимоги позивача, які підтверджені рішенням суду, що набрало законної сили, відповідач не мав права, оскільки це призвело до порушення принципу обов'язковості виконання судових рішень, передбаченого ст. 124 Конституції України та п. 2.6, 4.31, 4.34 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку від 05 липня 2012 року № 2;

- у банку не виникло жодних додаткових зобов'язань чи штрафних санкцій. ОСОБА_2 Звернувся з вимогою про виплату виключно тих коштів, що залишилися на рахунку ОСОБА_9 Та підлягають стягненню з банку згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

25. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

26. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

27. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

28. Згідно п.1, 7 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

29. Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

30. Як встановлено ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

31. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

32. Як свідчать матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про включення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк».

33. За змістом ст. 2, 3, 4, 37, 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Закон № 4452-VI) на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

34. Отже, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

35. Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

36. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

37. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

38. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

39. Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог особи до суб'єкта господарювання - Банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

40. Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону № 4452-VI.

41. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

42. З аналізу наведених норм слід дійти висновку про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

43. Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договору, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

44. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України у редакції, чинній на час прийняття рішень) завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

45. Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

46. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

47. Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у ч. 1 ст. 15 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

48. З огляду на вказане та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

49. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16, від 23 травня 2018 року у справі № 811/568/16 та від 27 червня 2018 року у справі № 819/583/16.

50. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 349 КАС України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

51. Згідно із ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

52. Відповідно до ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1).

53. Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

54. На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що за предметом спору та суб`єктним складом сторін, вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, а тому судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. 242, 345, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року у справі № 813/5861/15 скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 право на звернення з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб