Справа № 826/16913/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 листопада 2018 року м. Київ № 826/16913/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі:

за позовом Державної служби зайнятості України
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Державна служба зайнятості України із позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Разом з позовною заявою, позивач подав заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення дії постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.09.2018 №56412093.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 відмовлено Державній службі зайнятості України в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

26.10.2018 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) надійшла повторна заява позивача про забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення дії постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.09.2018 №56412093.

Заява обґрунтована тим, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подвійного стягнення штрафних санкцій з позивача за невиконання оскаржуваної постанови, що в свою чергу унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав.

Позивач також вказує на те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, а їх задоволення здійснюватиметься в межах підстав забезпечення позову, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Адекватність заходу до забезпеченню позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Крім того, суд враховує, що згідно Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, перевіривши зазначені в повторній заяві позивача про забезпечення адміністративного позову доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам, оцінивши докази, подані позивачем разом із заявою, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заяви та про відсутність підстав для її задоволення, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду або спричинити значну шкоду правам та інтересам позивачів.

Крім того, суд звертає увагу, що правомірність оскаржуваного рішення та дій буде встановлюватися судом в межах даної адміністративної справи під час розгляду справи по суті.

Таким чином, суд вважає, що наведені позивачами обґрунтування не свідчать про існування обставин визначених ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, як підстав для забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77, 150, 151,154,241-243,248, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній службі зайнятості України в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Ухвалу направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур