Справа № 810/4065/18
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року № 810/4065/18

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Виноградова О.І.,

при секретарі судового засідання Дишлева О.І.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача - Мухіна К.Ю., Середюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_5

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання протиправними та скасування наказів та поновити на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

6 серпня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_5 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 23 червня 2018 р. № 1357 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції (далі - наказ № 1357);

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 9 липня 2018 р. № 354 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби позивача з 12 липня 2018 р. (далі - наказ № 354о/с);

- поновлення позивача на посаді старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Васильківського ВП ГУНП в Київській області з 12 липня 2018 р.;

- стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2018 р. по дату винесення рішення судом.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що службове розслідування, яке було підставою для винесення оскаржуваних наказів було призначене не у зв'язку з розслідуванням факту порушення дисципліни, а у зв'язку з повідомленням відповідача Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про порушення щодо нього кримінальної справи. Стверджує, що воно здійснено з порушенням порядку його проведення, оскільки позивач:

- не був повідомлений про його проведення;

- був позбавлений можливості надати пояснення;

- не був ознайомлений з висновком службового розслідування.

Крім того, зазначив, що його було звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII). Цією нормою передбачено таку підставу для звільнення як «у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України». Наказ № 354о/с видано на підставі наказу № 1357, п. 3 якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (звільнення зі служби в поліції) за порушення службової дисципліни, ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 р. № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) в частині дотримання законодавства, а саме: вимог п. 3 ст. 11 розділу ІІ Закону № 580-VIII, що полягало у вчиненні діяння, яке викликало суспільний резонанс та негативно впливає на довіру населення до органів і підрозділів поліції, та як наслідок зменшує її. Водночас позивач вважає, що у відповідача відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про неналежний рівень взаємодії позивача з населенням на засадах партнерства та відсутність довіри з боку населення до поліції, а саме: відсутність звернень, скарг на його дії чи бездіяльність з боку місцевих жителів, зокрема, які б викликали суспільний резонанс (т. 1 а.с. 3-15).

До того ж позивач зазначив, що висновки службового розслідування є протиправними та необґрунтованими, та оскільки базуються виключно на припущеннях та на інформації про його затримання 24 квітня 2018 р.співробітниками Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області.

Позивач також зауважив, що на дату видання оскаржуваних наказів був відсутній обвинувальний вирок щодо нього. Тобто, скоєння ним кримінального злочину не встановлено. Тому, на думку позивача, висновки відповідача про порушення ним відповідних вимог чинного законодавства є помилковими, а відповідно, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, стверджував, що відповідачем було порушено порядок проведення службового розслідування, що є підставою для скасування оскаржуваних наказів.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив, в якому у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що службове розслідування було проведено у звязку з надходженням повідомлення про затримання співробітниками Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області позивача та двох оперуповноважених (ОСОБА_16. та ОСОБА_17.). Службовим розслідуванням було встановлено, що Головним управлінням СБУ у м. Києві та Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 та ч. 3 ст. 368 КК України. Зазначив, що за результатами проведення службового розслідування було встановлено, що позивачем було грубо порушено вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту в частині дотримання законодавства, а саме: вимог п. 3 ст. 11 розділу ІІ Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), що полягало у вчиненні діяння, яке викликало суспільний резонанс та негативно впливає на довіру населення до органів і підрозділів поліції, та як наслідок зменшує її. Зазначив, позивач у неробочий час вчинив дії, які Головним управлінням СБУ у м. Києві та Київській області були кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 та ч. 3 ст. 368 КК України. У зв'язку з цим, відповідач вважає, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі оскаржуваних наказів є обґрунтованим та правомірним.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

14 серпня 2008 р. позивача було призначено на посаду інспектора патрульної служби взводу патрульної служби Васильківського міського відділу з обслуговування міста Василькова та Васильківського району та присвоєно спеціальне звання рядовий міліції згідно з наказом Головного управління МВС України в Київській області № 458о/с (т. 1 а.с. 60).

21 вересня 2009 р. позивача було призначено помічником дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Васильківського міського відділу (з обслуговування міста Василькова та Васильківського району), звільнивши його з посади інспектора патрульної служби взводу патрульної служби цього ж відділу, згідно з наказом Головного управління МВС в Київській області № 492 о/с (т. 1 а.с. 61).

7 листопада 2015 р. позивача було звільнено у запас Збройних Сил за п. 63 «к» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), з 7 листопада 2015 р. згідно з наказом Головного управління МВС в Київській області «По особовому складу» № 618 о/с (т. 1 а.с. 62).

Крім того, у цей же день відповідачем було видано наказ «По особовому складу» № 1о/с, згідно з яким по Васильківському відділенні відповідно до вимог п.п. 9, 12 розділу ХІ Закону № 580-VIII позивача було призначено поліцейським з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування старший сержант поліції (т. 1 а.с. 63).

15 квітня 2016 р. позивача було призначено поліцейським сектора реагування патрульної поліції № 4 Васильківського відділу поліції згідно з наказом відповідача «По особовому складу» № 166о/с (т. 1 а.с. 64).

2 травня 2018 р. відповідачем на виконання вимог п. 14 Дисциплінарного статуту та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 р. № 230 (далі - Інструкція № 230), було видано наказ № 911 «Про призначення службового розслідування», яким, зокрема, наказано:

- для проведення службового розслідування створити комісію, головою якої призначити старшого інспектора відділу інспекції з особового складу відповідача старшого лейтенанта поліції ОСОБА_18., члена комісії - начальника сектору кадрового забезпечення Васильківського ВП ГУНП в Київській області майора поліції Голуба В.Б.;

- відсторонити від виконання службових обов'язків за посадою на час проведення службового розслідування позивача (т. 1 а.с. 72-73).

Підставою для видання названого наказу було те, що 24 квітня 2018 р. до відповідача з Васильківського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про затримання співробітниками Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Васильківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16., оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Васильківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_17. та позивача за отримання неправомірної винагороди у сумі 20 500 грн 00 коп.

1 червня 2018 р. за результатами службового розслідування відповідачем було складено висновок службового розслідування за фактом затримання окремих працівників Васильківського ВП ГУНП в Київській області, який було затверджено начальником відповідача полковником поліції Ценовим Д.М. (т. 1 а.с. 129-136).

Зокрема, у вказаному висновку зазначено, що:

- 24 квітня 2018 р. до відповідача з Васильківського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про затримання співробітниками Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області позивача та 2-х оперуповноважених сектору кримінальної поліції Васильківського ВП ГУНП в Київській області (старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16. та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_17.). У ході проведення службового розслідування встановлено, що співробітниками Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 та ч. 3 ст. 368 КК України. Так, 24 квітня 2018 р. о 20.40 по вул. Вокзальній, 27-29, в смт. Глеваха Васильківського р-ну, Київської обл. за отримання неправомірної винагороди у сумі 20 500 грн 00 коп., працівниками Головного управління СБ у м. Києві та Київській області було затримано позивача та названих оперуповноважених. У подальшому їх було затримано у порядку ст. 208 КПК України. У цей же день співробітниками Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області було проведено невідкладні обшуки у службовому кабінеті Васильківського ВП ГУНП в Київській області № 32, який був робочим місцем 2-х оперуповноважених (ОСОБА_16. та ОСОБА_17.), де було вилучено два флеш носії та два блокноти з записами;

- позивач та 2-є оперуповноважених (ОСОБА_16. та ОСОБА_17.) знаходились поза службою у цивільному одязі, без табельно-вогнепальної зброї;

- 26 квітня 2018 р. Печерським районним судом м. Києва позивачу та 2-м оперуповноваженим (ОСОБА_16. та ОСОБА_17.) було обрано запобіжні заходи у вигляді цілодобового тримання під вартою з носінням електронного засобу контролю;

- досудове розслідування триває. Позивач на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від надання будь-яких пояснень;

- інформація щодо затримання позивача знайшла своє підтвердження;

- про закінчення службового розслідування та необхідність звільнення позивача на підставі п. 7 Дисциплінарного статуту (за порушення дисципліни), а саме: вимог п. 3 ст. 11 розділу ІІ Закону № 580-VIII, що виразилося у вчиненні діяння, яке викликало суспільний резонанс та негативно впливає на довіру населення до органів і підрозділів поліції та як наслідок зменшує її (т. 1 а.с. 129-136).

23 червня 2018 р. відповідачем було видано наказ № 1357, п. 3 якого за порушення службової дисципліни, ст. 7 Дисциплінарного статуту в частині дотримання законодавства, а саме: вимог п. 3 ст. 11 розділу ІІ № 580-VIII, що виразилось у вчинені діяння, яке викликало суспільний резонанс та негативно впливає на довіру населення до органів і підрозділів поліції та як наслідок зменшує її, позивача звільнити зі служби в поліції (т. 1 а.с. 138-139).

З цим наказом позивач був ознайомлений 27 червня 2018 р., що підтверджується відміткою на його тексті. Так, позивачем на тексті наказу № 1357 зроблено запис «Ознайомлений з висновком службового розслідування не згоден. ОСОБА_5 27.06.2018 р.» та запис «Ознайомлений з наказом ОСОБА_5 27.06.2018 р.». Біля кожного запису міститься підпис позивача (т. 1 а.с. 67).

9 липня 2018 р. відповідачем було видано № 354 о/с, яким відповідно до Закону № 580-VIII позивача було звільнено зі служби за п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77, позивача з 12 липня 2018 р. Підстава: наказ відповідача від 23 червня 2018 р. № 1357 (а.с. 21).

З цим наказом позивач був ознайомлений 12 липня 2018 р. під підпис, що підтверджується відміткою на його тексті (т. 1 а.с. 65).

Крім того, 12 липня 2018 р. позивач отримав трудову книжку на своє ім'я, що підтверджується розпискою (т. 1 а.с. 68).

Не погоджуючись з прийнятими наказами, позивач звернувся з позовом до суду про визнання їх протиправними та скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом № 580-VIII, Дисциплінарним статутом та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України 12 березня 2013 р. № 230, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 р. за № 541/23073 (далі - Інструкція).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1 Закону №580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з вимогами ст.17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України. Як убачається з ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Відповідно до вимог ч.1 ст.19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Вимогами ч.2 ст.19 Закону №580-VIII передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з вимогами п. 6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як убачається з ч. 2 ст.77 Закону №580-VIII, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби (ч. 3 ст.77 Закону №580-VIII).

Згідно з вимогами п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23 грудня 2015 р. № 901-VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" визначено поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначені Дисциплінарним статутом.

Відповідно до вимог ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно з вимогами ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Як убачається з ст.2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Вимогами ч.ч. 1-2 ст.5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до вимог ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладання дисциплінарного стягнення визначений ст.14 Дисциплінарного статуту, якою встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно з вимогами ч. 15 ст.14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст.16 Дисциплінарного статуту).

Як убачається з ч.ч. 1-3 ст. 17 Дисциплінарного статуту, особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших виплат і надбавок.

Рішення про відсторонення особи рядового або начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Тривалість відсторонення від виконання службових обов'язків за посадою не повинна перевищувати часу, передбаченого для проведення службового розслідування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Отже, одним із обов'язків поліцейського є дотримання службової дисципліни, яка полягає, у дотриманні поліцейським норм чинного законодавства, неухильному виконанні вимог Присяги поліцейського, статутів і наказів начальників.

Недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого на поліцейського може бути накладено дисциплінарне стягнення, у тому числі, звільнення зі служби в органах поліції, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Накладення дисциплінарного стягнення на особу здійснюється лише за результатами проведення службового розслідування щодо такої, в рамках якого з'ясовуються всі обставини відповідного дисциплінарного проступку.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Як вже зазначалося, наказом № 1357 до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, на підставі якого відповідачем було видано №354 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції.

Так, зі змісту наказу №1357 вбачається, що підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції був висновок за результатами проведення службового розслідування.

Згідно з п. 3 резолютивної частини наказу № 1357 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції «за порушення службової дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, а саме: вимог пункту 3 статті 11 розділу ІІ Закону України № 580-VIII, що виразилось у вчинені діяння, яке викликало суспільний резонанс та негативно впливає на довіру населення до органів і підрозділів поліції та як наслідок зменшує її» (т. 1 а.с. 138-139).

При перевірці правомірності оскаржуваних наказів, судом враховано таке.

Відповідно до вимог ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 р. № 230 затверджено Інструкцію.

Службовим розслідуванням, відповідно до п. 1.2 розділу І Інструкції, є комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс (п. 2.1 розділу ІІ Інструкції).

Згідно з вимогами п. 2.2 розділу ІІ Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення; повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення; скоєння особою РНС корупційного правопорушення або надходження подання спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції; скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

Як убачається з ч. 5 ст. 14 Дисциплінарного статуту, перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Відповідно до вимог абз. 4 п.п. 6.2.2 п. 6.2 розділу VI Інструкції у разі відмови опитуваної особи надати пояснення виконавець службового розслідування зобов'язаний в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта.

Абз. 2 п.п. 6.3.6 п. 6.6 розділу VI Інструкції передбачено, що висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення затверджувати забороняється. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Згідно з вимогами п. 5.4 розділу V Інструкції, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

З аналізу наведених вище норм вбачається, що накладенню на особу рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України дисциплінарного стягнення передує чітко регламентований законодавством процес службового розслідування, метою якого є з'ясування обставин вчиненого особою дисциплінарного проступку, визначення ступеня його тяжкості та обрання міри покарання за його вчинення.

При цьому, передбачений Дисциплінарним статутом загальний місячний строк на проведення службового розслідування дає змогу всебічно та повно надати оцінку діянням особи, щодо якої проводиться розслідування, не порушуючи її право на надання пояснень.

З наявної в матеріалах справи копії матеріалів службового розслідування № 274 вбачається, що вони містять, зокрема, лист відповідача на адресу начальника Васильківського ВП ГУНП в Київській області від 2 травня 2018 р. № 1145/109/12, інформаційну довідку від 25 квітня 2018 р. № 26, протокол обшуку від 24 квітня 2018 р., службову характеристику позивача, довідки стосовно позивача, витяги з наказів стосовно призначення позивача на посаду, пояснення співробітників відповідача тощо (т. 1 а.с. 74-128).

Водночас, у названих матеріалах службового розслідування також містяться документи, які стосуються 2-х оперуповноважених (ОСОБА_16. та ОСОБА_17.), зокрема: службові характеристики, довідки, висновок, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 р. про обрання запобіжного заходу ОСОБА_17. тощо (а.с. 91-108).

Проте, перелічені документи безпосереднього не стосуються позивача, оскільки жодним чином не характеризують його як співробітника поліції та не підтверджують вчинення ним протиправних дій як особою, щодо якої проводилося розслідування.

Крім того, в ході службового розслідування було відібрано письмові пояснення від співробітників Васильківського ВП ГУ НП в Київській області, зокрема:

- заступника начальника відділу поліції майора поліції Васильківського ВП ГУ НП в Київській області Бойка М.О. та заступника начальника відділу поліції, начальника СКП підполковника поліції Олексенка О.С., згідно з якими про надзвичайну подію, що сталася, зокрема з позивачем, їм стало відомо по телефону. Крім того, у поясненнях зазначено, що скарг та заяв особисто йому стосовно позивача не надходило (т. 1 а.с. 109-110, 119-120);

- начальника СРПП № 3 Васильківського ВП ГУ НП в Київській області Маловічка А.В., згідно з якими про подію, що сталася, зокрема, з позивачем дізнався прибувши до відділку по оголошеній «Тривозі». Зазначив, що позивач до служби відносився відповідально, виконував всі вказівки керівництва (т. 1 а.с. 123-124);

Водночас, матеріали службового розслідування містять пояснення позивача (заповнений ним особисто бланк) про відмову давати пояснення на підставі ст. 63 Конституції України (т. 1 а.с. 127-128).

Щодо обставин отримання вказаних пояснень від позивача, судом враховано таке.

У судовому засіданні були допитані в якості свідків голова комісії з проведення службового розслідування старший інспектор відділу інспекції з особового складу відповідача старший лейтенант поліції Скрипчук В.Ю., якого було попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

Згідно з його показами, під час службового розслідування він особисто відбирав пояснення у позивача, приїжджав до нього додому, оскільки позивач був під домашнім арештом. Стверджував, що в кінці тексту міститься його підпис, отже, пояснення від позивача ним були відібрані особисто.

Водночас, щодо обставин проведення службового розслідування надати суду покази не зміг, посилаючись на те, що воно проводилось 5 місяців тому (у травні 2018 р.). Показав, що з дати проведення службового розслідування минув тривалий час, тому деталей не пам'ятає. Також не зміг зазначити чи був позивач повідомлений про початок службового розслідування та чи ознайомлювали його з висновком службового розслідування.

У судовому засіданні також був допитаний свідок ОСОБА_15, який працює у Васильківському ВП ГУ НП в Київській області дільничним інспектором.

Названа особа була попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

Згідно з показами ОСОБА_15 він, на прохання безпосереднього керівника (старшого дільничного) відвіз позивачу для заповнення чистий бланк пояснень. Заповнений ним бланк (без зазначення дати його заповнення) у цей же день він забрав у позивача та передав своєму керівнику. З ОСОБА_18. з цього питання він не спілкувався.

Оглянувши у судовому засіданні бланк пояснень позивача від 29 травня 2018 р., ОСОБА_15 підтвердив, що це саме той бланк, який власноручно заповнив позивач. Водночас, зазначив, що коли він повертав заповнений позивачем бланк, той не містив дати та підпису ОСОБА_18.

Крім того, у матеріалах службового розслідування міститься заповнений позивачем бланк пояснень, в якому не заповнено графу щодо особи, яка їх відібрала (т. 1 а.с. 116, 118).

Наведені обставини також підтверджуються поясненнями позивача в судому засіданні, згідно з якими саме ОСОБА_15 було передано позивачу бланк пояснень для самостійного заповнення.

Наведене свідчить, що пояснення позивача, наявні в матеріалах службового розслідування, не можуть вважатися такими, що були відібрані відповідно до вимог Інструкції безпосередньо ОСОБА_18., який їх підписав.

Крім того, судом встановлено, що позивач не був повідомлений про початок службового розслідування.

При цьому, у відповідача були відсутні обставини, які виключають можливість виконання членами комісії зі службового розслідування відповідного обов'язку (перебування позивача під вартою, наявність заборони слідчого щодо спілкування з підозрюваним тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що службове розслідування проведено без повного та всебічного з'ясування всіх обставин, що стали підставою його призначення та порушенням порядку проведення службового розслідування унеможливлює використання висновку для прийняття рішення про дисциплінарну відповідальність позивача.

Тобто, під час проведення службового розслідування відповідачем було порушено порядок його проведення.

До того ж судом було встановлено, що позивач не був ознайомлений із висновком службового розслідування. Дана обставина підтверджується матеріалами службового розслідування (т. 1 а.с. 70-136) та поясненнями позивача в судовому засіданні.

Водночас, при вирішенні справи судом також враховано, що згідно з вимогами п. 5 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2016 р. №1179, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 грудня 2016 р. за № 1576/29706 (далі-Правила) поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі № 580-VIII, інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.

Так, п. 1 роз. І Правил передбачено, що під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Згідно з вимогами ст. 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

Така присяга була прийнята позивачем 7 листопада 2015 р. (т. 2 а.с. 98).

Судом встановлено, що обов'язки позивача були визначені функціональними обов'язками працівників сектору реагування патрульної поліції Васильківського ВП ГУНП в Київській області, затвердженими начальником Васильківського ВП ГУ НП в Київській області 9 січня 2018 р., з якими позивач був ознайомлений під підпис (т. 2 а.с. 99-103).

Зокрема, згідно з вказаними функціональними обов'язками поліцейський сектору реагування патрульної поліції:

- сприяє дотриманню правил громадського порядку, перешкоджає антигромадським та злочинним діям громадян;

- під час несення служби виконує покладені на нього обов'язки;

- своєчасно реагує на всі звернення та повідомлення про вчинені кримінальні, адміністративні правопорушення або події, надає населенню всебічну допомогу, здійснює профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

- у межах своєї компетенції з метою охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення застосовує поліцейські превентивні заходи, визначені ст.ст. 31-41 Закону № 580-VIII;

- під час виконання повноважень, у випадках і в порядку, передбачених ст..ст. 43-46 Закону № 580-VIII, застосовує заходи примусу;

- взаємодіє з іншими структурними підрозділами відділу, відділення поліції, що беруть участь у забезпеченні публічної безпеки та порядку, а також з громадськими формуваннями з охорони громадського порядку;

- здійснює контроль стану утримання дорожнього покриття вулиць і доріг, дорожніх споруд на них, технічних засобів регулювання дорожнього руху, транспортних та пішохідних огороджень, дорожньої розмітки, зовнішнього освітлення тощо, документують (утому числі за допомогою засобів фото-та відеофіксації) виявлені недоліки та порушення у цій сфері з подальшою передачею отриманих відомостей начальникові СРПП після закінчення зміни;

- під час патрулювання виявляє першкоди та ускладнення в дорожньому русі, вживає в межах компетенції заходів з їх усунення, а у визначених законом випадках здійснює обмеження або перекриття руху транспортних засобів для забезпечення безпеки громадян, збереження їхнього життя та здоров'я;

- на підставі отриманої з відповідних баз даних Національної поліції та МВС України, головного управління чи від громадян інформації про незаконне заволодіння транспортними засобами бере участь у заходах з виявлення та затримання, злочинців та інших осіб, причетних до вчинення такого правопорушення;

- надає невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього здоров'я чи життя;

- складає, у межах своєї компетенції протоколи про адміністративне правопорушення та здійснює, у визначених законом випадках, провадження у справах про адміністративне правопорушення;

- перед застосуванням на чергування отримує передбачену для особистого виконання табельну (за необхідності - автоматичну) вогнепальну зброю, спеціальні засоби та екіпіровку, засоби зв'язку та індивідуального захисту, персонально відповідає за їх збереження т утримання у справному стані;

- дотримується правил особистої безпеки, законності, порядку та поваги до особистості. Підвищує свою кваліфікацію (т. 2 а.с. 100-101).

Наведене свідчить, що 24 квітня 2018 р. позивач у неробочий час вчинив дії, не передбачені його функціональними обов'язками та поза межами своїх повноважень.

Зокрема, згідно з поясненнями позивача, його було затримано співробітниками Головного управління СБ у м. Києві та Київській області під час здійснення «контрольної закупки», в якій він приймав участь, погодившись на відповідну пропозицію двох оперуповноважених (ОСОБА_16. та ОСОБА_17.).

Крім того, позивачем визнано у судовому засіданні, що на підставі відповідних ухвал Печерського районного суду міста Києва:

- позивача було затримано в межах кримінального провадження № 0000093;

- позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового тримання під домашнім арештом, а у подальшому - нічний арешт;

- у позивача було вилучено службове посвідчення;

- позивача було усунуто від виконання службових обов'язків шляхом відсторонення від посади;

До того ж позивач визнав, що йому було оголошено підозру в межах кримінального провадження № 0000093, а на дату розгляду адміністративної справи № 810/4065/18 в Київському окружному адміністративному суді він знайомиться з матеріалами кримінальної справи.

Іншу інформацію з приводу досудового розслідування № 0000093 позивач та його представники суду надати відмовилися, посилаючись на таємницю досудового розслідування.

Наведене свідчить, що у відповідача були підстави для проведення службового розслідування та вирішення питання щодо застосування або не застосування до відповідача дисциплінарного стягнення.

При вирішенні справи судом враховано, що позивач був звільнений за п. 6 ч. 1 ст.77 Закону № 580 - а саме за вчинення дисциплінарного проступку, а не за п. 10 ч.1 ст.77 Закону № 580 - у зв'язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, у даному випадку відсутність вироку щодо позивача не може впливати на законність його звільнення.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2017 р. у справі № 813/2479/16. Відповідно до вимог п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Крім того, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не лише звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Враховуючи відсутність судового рішення, яким позивача було б визнано винним у вчиненні кримінального злочину, суд оцінює оскаржувані накази виключно у розрізі питань доведеності вчинення позивачем дисциплінарного проступку, дотримання відповідачем процедури службового розслідування та порядку подальшого звільнення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, посадова особа органу державної влади зобов'язана діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у даному конкретному випадку підставою для скасування наказів № № 1357 та № 354 о/с є порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, а саме, неповідомлення позивача про призначення службового розслідування; порушення порядку його проведення та не ознайомлення позивача з висновком службового розслідування.

Водночас, таке поновлення судом позивача на посаді жодним чином не може впливати на виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва про відсторонення позивача від посади (за умови дії цієї ухвали на дату виконання рішення у даній адміністративній справі).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази відповідача в частині, що стосуються прав та інтересів позивача, є протиправними та підлягають скасуванню.

При вирішенні справи судом не може бути взято до уваги лист заступника начальника слідчого відділу Головного управління Служби Безпеки України у м. Києві та Київській області від 29 жовтня 2018 р. № 51/12-10945, згідно з яким досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 завершено. Виконуються вимоги ст. 290 КПК України; та посилання відповідача на таку підставу звільнення позивача як його затримання співробітниками Головного управління СБУ у місті Києві та Київській області, порушення кримінальної справи та здійснення досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000093, оскільки, як вже зазначалося, позивача було звільнено у зв'язку з порушення вимог Дисциплінарного статуту, а не у зв'язку з визнанням винним у скоєнні кримінального злочину (набрання законної сили вироком щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У даному випадку, цей проміжок часу обчислюється з 12 липня 2018 р. по останній день вимушеного прогулу позивача, а саме: 31 жовтня 2018 р.

Відповідно до довідки відповідача від 31 серпня 2018 р. № 621 нарахована заробітна плата у червні 2018 р. складала 4260 грн 33 коп., у липні 2018 р. - 4365 грн 30 коп.

Згідно з листом відповідача від 5 листопада 2018 р. «Про надання інформації» № 1670/109/29/1-19 у липні 2018 р. з позивачем було розрахунок при звільненні зі служби було здійснено у повному обсязі.

Відповідно до довідки про здійснення кінцевих розрахунків при звільненні від 2 листопада 2018 р. № 796, за 12 календарних днів липня 2018 р. позивачу було нараховано 4352 грн 89 коп., а виплачено - 4218 грн 63 коп.

У постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 р. № 21-395а13 зазначено, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до вимог п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як убачається з п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 р. № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до вимог п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З урахуванням викладеного, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складав 215 грн 64 коп. ( 8625 грн 60 коп. (розмір заробітної плати за 2 останні місяці, що передували звільненню):40 (кількість робочих днів)).

Враховуючи, що відповідачем було виплачено позивачу заробітну плату за 12 календарних днів липня 2018 р., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає за період з 13 липня по 8 листопада 2018 р.

Згідно з листом Мінсоцполітики України у липні 2018 р. (з 13 по 31 липня) було 13 робочих днів, у серпні 2018 р. - 22 дні, у вересні 2018 р. - 20 днів, у жовтні 2018 р. - 22 дні, у період з 1 по 8 листопада 2018 р. - 6 робочих днів.

Таким чином стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає за 83 робочих днів та складає 17 898 грн 12 коп. (83 (кількість робочих днів) * 215 грн 64 коп. (середньоденний заробіток)).

Згідно з вимогами ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про:

- присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

- поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку щодо можливості допущення постанови суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 23 червня 2018 р. № 1357 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» в частині накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 9 липня 2018 р. № 354 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби ОСОБА_5 з 12 липня 2018 р.

Поновити ОСОБА_5 на посаді старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 12 липня 2018 р.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 липня 2018 р. по 8 листопада 2018 р. у сумі 17 898 (сімнадцять тисяч вісімсот дев'яносто вісім) грн 12 коп.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Виноградова О.І.