Справа № 815/7012/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2018 року

Київ

справа №815/7012/13-а

адміністративне провадження №К/9901/10782/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т.Г.,

суддів - Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №815/7012/31-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду (прийняту у складі головуючого судді Кравченка М.М.) від 27 січня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Косцової І.П., суддів: Турецької І.О., Стас Л.В.) від 12 травня 2016 року

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, у якому просив:

1) визнати незаконним та скасувати наказ № 402 о/с від 05.08.2013 року в частині, що стосується ОСОБА_1; визнати незаконним та скасувати рішення КК ОМУ ГУ МВС України в Одеській області № 2 від 31.07.2013 року в частині, що стосується ОСОБА_1;

2) поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого СВ Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані наказ та рішення прийняті в порушення ч.3 ст.40, ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України, а саме, звільнення відбулося у період тимчасової непрацездатності, його не попереджено за два місяці про наступне вивільнення, не враховано переважне право залишення на роботі.

Крім того, позивач вважає неправомірною атестацію, яка була проведена перед звільненням, посилаючись на порушення п.4.7 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС № 181 від 22.03.2005 року, оскільки його не було попереджено про засідання атестаційної комісії та не забезпечено присутністю на такому засіданні.

3. Дана справа вже була предметом розгляду в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій. При цьому в ухвалі від 14 липня 2015 року, якою Вищий адміністративний суд, скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій, зазначив, що порушення встановленого законом порядку при вивільненні позивача є безумовною підставою для поновлення його на попередній роботі, а зміна дати звільнення не може вважатися належним захистом порушеного права. Також суд касаційної інстанції вказав, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, має бути визначена в конкретному розмірі та обрахована за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМ України від 08.02.1995 року №100.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

4. 27 січня 2016 року постановою Одеського окружного адміністративного суду позов задоволений частково.

- визнано протиправним та скасовано оскаржуваний наказ в частині звільнення у запас Збройних Сил за п.64 "г" (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1, слідчого слідчого відділення Портофранківського відділення міліції Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області;

- поновлено позивача на посаді слідчого відділення Портофранківського відділення міліції Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області;

- стягнуто з Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.08.2013 року по 05.08.2014 року у сумі 26 094 (двадцять шість тисяч дев'яносто чотири) грн. 96 коп. з урахуванням відрахувань (податків) по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15 %, єдиного соціального внеску у розмірі 2,6 % та воєнного збору у розмірі 1,5 %;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

5. Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не було дотримано процедуру звільнення позивача за скороченням штатів та не було враховано всіх обставин, що мали значення для прийняття оскаржуваного наказу, у зв'язку з чим поновив позивача на посаді слідчого слідчого відділення Портофранківського відділення міліції Приморського РВОМУ ГУ МВС України в Одеській області та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу в порядку ст.235 КЗпП України, обрахувавши його відповідно до постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року, а саме, суму грошового забезпечення за один місяць помножив на 12 місяців вимушеного прогулу, що становить 26 094,96 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

6. 12 травня 2016 року постановою Одеського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 задоволено частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області, Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано.

Ухвалено у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого СВ Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області на підставі наказу ГУ МВС України в Одеській області від 05.08.2013 року № 402 о/с, з 05 серпня 2013 року на 06 серпня 2013 року, зобов'язавши відповідача провести відповідний розрахунок.

В задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

7. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, суд першої інстанції, повною мірою встановивши всі обставини справи, надав їм невірну правову оцінку, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

8. Зокрема апеляційний суд зазначив, що звільнення зі служби особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ з підстав скорочення штатів врегульовано спеціальним законодавством, а не нормами КЗпП України, а відтак, предметом дослідження у даній справі має бути та обставина, чи була у відповідача можливість використати публічного службовця в подальшому на службі, як то передбачено Положенням, та, у разі незаконного звільнення, вирішення питання про поновлення позивача на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік, а якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

9. Колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу через звільнення у період тимчасової непрацездатності, не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

10. Також апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача була відсутня об'єктивна можливість використання позивача в подальшому на службі, як то передбачено Положенням.

11. Разом з тим, апеляційним судом зроблено висновок, що недодержання відповідачем строку попередження ОСОБА_1 про звільнення не може бути підставою для поновлення останнього на раніше займаній посаді, втім суд може змінити дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював, навіть і за відсутності згоди на це позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. 15 червня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року.

13. У касаційній скарзі скаржник просить постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2016, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 скасувати. Касаційний розгляд проводити за його участі.

14. Також скаржник просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 про відмову в задоволенні клопотання про призначення комплексної судово-економічної експертизи та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016 про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення доказів.

15. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016 року причини пропуску строку на касаційне оскарження визнано поважними та відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

16. 07 липня 2016 року до Вищого адміністративного суду від Головного управління МВС України в Одеській області надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якій відповідач просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін. Касаційний розгляд проводити за участі представника відповідача.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Касаційна скарга обґрунтована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи, рішення судів винесенні з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягають скасуванню.

Б. Доводи відповідача у справі - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області

18. У запереченні на касаційну скаргу ГУ УМВС України в Одеській області вказує, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повного, правильного та всебічного з'ясування обставин справи, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

19. З січня 1993 року ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України, а з жовтня 2011 року - на посаді слідчого слідчого відділення Портофранківського відділення міліції Приморського районного відділу Одеського міського управління ГУ МВС України в Одеській області.

20. Наказом Міністерства внутрішніх справ України №447 від 14 травня 2013 року затверджено перелік змін у штатах ГУ МВС України в Одеській області, яким, серед іншого, скасовується штат та скорочуються всі посади Приморського районного відділу.

21. З метою приведення штатів органів і підрозділів ГУМВС України в Одеській області у відповідність до вимог наказу МВС від 17 грудня 2009 року №530 дск «Про нормативне забезпечення організаційно-штатної роботи» та відповідно до наказу МВС України від 14 травня 2013 року №447, ГУ МВС України в Одеській області 05 червня 2013 року видано наказ №1097 «Про оголошення штатів органів і підрозділів ГУ МВС України в Одеській області», яким оголошено штат органів і підрозділів ГУ МВС України в Одеській області, перелік змін у штатах, а також зобов'язано УКЗ ГУМВС, керівників органів, підрозділів, в яких проводяться організаційно-штатні зміни, в установленому порядку відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України попередити всіх без винятку працівників (кожного персонально) про наступне вивільнення і відповідно до пункту 5 частини 1 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» подати до державної служби зайнятості звіти про заплановане вивільнення працівників.

22. 31 липня 2013 року кадровою комісією Одеського міського управління ГУ МВС України в Одеській області прийнято рішення клопотати перед керівництвом ГУ МВС України про його звільнення з посади слідчого слідчого відділення Портофранківського відділення міліції Приморського районного відділу Одеського міського управління ГУ МВС України в Одеській області за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядом і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, в зв'язку з відсутністю вакантних посад.

23. Наказом ГУ МВС в Одеській області №402 о/с від 05 серпня 2013 року позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядом і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

24. Конституція України

24.1. Частина 2 статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)

25.1. Частина 3 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

26. Кодекс законів про працю України введено в дію з 1 червня 1972 року Законом Української РСР від 10 грудня 1971 року №322-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

26.1. Стаття 49-2. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

27. Закон України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

27.1. Стаття 18. Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

28. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991року №114 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

28.1. Підпункт «г» пункту 64.Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

29. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

30. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

31. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

32. Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб, визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію" (далі - Закон № 565-XII).

Статтею 18 цього Закону, якій діяв на момент звільнення позивача, передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою КМ України від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення), Розділом VII якого передбачено звільнення зі служби, зокрема через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже звільнення зі служби особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ з підстав скорочення штатів врегульовано спеціальним законодавством, а не нормами КЗпП України, а відтак, предметом дослідження у даній справі має бути та обставина, чи була у відповідача можливість використати публічного службовця в подальшому на службі, як то передбачено Положенням, та, у разі незаконного звільнення, вирішення питання про поновлення позивача на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік, а якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 13.10.2009 року та від 17.02.2015 року.

33. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що 22, 23 та 24 липня 2013 року включно ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин, а та обставина, що в порушення вимог наказу Головного управління МВС України в Одеській області № 530 від 30.05.2008 року "Про додаткові заходи щодо впорядкування звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність особового складу органів та підрозділів ГУМВС" ОСОБА_1 не подав до безпосереднього керівника рапорту, завізованого дільничним лікарем лікарні з поліклінікою ВМЗ про вихід на амбулаторне лікування у позавідомчих закладах охорони здоров'я та не зареєстрував документи, що засвідчують непрацездатність, в лікарні з поліклінікою ВМЗ ГУМВС, а відтак, у відповідача не було підстав для відкладення атестації ОСОБА_1, яка була призначена на 31.07.2013 року.

34. Виходячи з наведеного, на думку колегії суддів Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу через звільнення у період тимчасової непрацездатності, не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

35. Положенням про проходження служби рядом і начальницьким складом органів внутрішніх справ України не врегульовано порядок вивільнення особового складу органів внутрішніх справ, слід керуватися нормами КЗпП України.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Поряд з цим, згідно абзацу шостого п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" в усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Аналіз наведених положень Кодексу законів про працю України та правової позиції Верховного Суду України щодо розгляду цієї категорії спорів дає судовій колегії підстави для висновку, що недодержання відповідачем строку попередження ОСОБА_1 про звільнення не може бути підставою для поновлення останнього на раніше займаній посаді, втім суд може змінити дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював, навіть і за відсутності згоди на це позивача.

36. Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду, що оскільки ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції не встановлено наявність інших підстав для поновлення позивача на роботі, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме, дата його звільнення має бути змінена з 05.08.2013 року на 06.08.2013 року, з зобов'язанням відповідача провести відповідний розрахунок.

37. Отже, на думку колегії суддів Верховного Суду, суд апеляційної інстанцій прийшов до обґрунтованого висновку щодо надання судом першої інстанції невірної правової оцінки обставинам справи, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,в зв'язку з чим скасував судове рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову про часткове задоволення позову. Постанова апеляційного суду прийнята з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а отже доводи касаційної скарги є необґрунтованими, в зв'язку з чим її слід залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 - без змін.

38. З приводу вимог ОСОБА_1 в касаційній скарзі про скасування ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 про відмову в задоволенні клопотання про призначення комплексної судово-економічної експертизи та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016 про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення доказів Верховний Суд зазначає наступне.

38.1. Статтею 328 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

38.2. Частиною 3 вказаної статті визначено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

38.3. Таким чином, ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 про відмову в задоволенні клопотання про призначення комплексної судово-економічної експертизи та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016 про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення доказів відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають оскарженню до суду касаційної інстанції.

39. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

І.Л.Желтобрюх