Справа № 805/1506/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2018 року справа №805/1506/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В, суддів: Шишова О.О., Блохіна А.А., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року (повне судове рішення складено 18 червня 2018 року у м. Слов`янську) у справі № 805/1506/18-а (суддя в І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 грудня 2016 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про призначення йому як інваліду ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби одноразової грошової суми у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 101500 грн. Допомога була виплачена позивачу у вересні 2017 року.

26 квітня 2017 року позивачу повторно було встановлено інвалідність ІІІ групи внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії. У вересні 2017 року позивач звернувся до Міністерства оборони України, через Донецький обласний військовий комісаріат, щодо доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною причинного зв`язку інвалідності. 25 жовтня 2017 року відповідачем надіслано лист №248/3/6/3688, відповідно до якого вбачалось, що прийнято рішення про направлення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги, оскільки в поданих документах відсутня копія документа про причини та обставини поранення.

Вважає, що його заява не була розглянута по суті та не було прийнято рішення про призначення, або про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги. Отримавши не повний розмір одноразової грошової допомоги, позивач звернувся у вересні 2017 року до відповідача з заявою про доплату, на що, отримав відповідь, щодо направлення його пакету документів на доопрацювання. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, отже просив суд визнати дії Міністерства оборони України протиправними та зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву від 19.09.2017 про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення по суті.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не може поширюватись на позивача, оскільки інвалідність останнього настала внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а не внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, як це передбачено Законом.

Окрім того, Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, передбачено виплату одноразової грошової допомоги, лише у випадку, коли особі, у якої інвалідність настала, внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначеної причини. Враховуючи, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (а не під час виконання обов`язків військової служби) апелянт вважає, що відсутні належні причини та підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Вважає, що задоволення позову щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Крім того, позивачем було надано неповний пакет документів, зокрема, копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), чим порушено вимоги вищевказаного порядку, у зв`язку з чим неможливо вирішити питання про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги та прийняття рішення про призначення цієї допомоги.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 306 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом IIІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчень.

Згідно посвідчення від 15 травня 2017 року серії НОМЕР_1 позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а згідно посвідчення від 05 листопада 1996 року серії НОМЕР_2 є учасником бойових дій.

Витягом із протоколу №1200 від 21 березня 2016 Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено, що захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 18.03.2016 №652/Ж Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, підтверджено те, що поранення позивача є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду та могли бути спричиненні у 1987 році, тобто під час проходження позивачем служби в Афганістані.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК Серія АВ №0599844 позивачу з 10.05.2016 до 19.05.2017 встановлено ІII групу інвалідності, у зв`язку з пораненням (контузією) та захворюванням, що пов`язане з виконанням військового обов`язку при проходженні військової служби у місцях, де велися бойові дії.

Отже, у позивача з 10 травня 2016 року виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням первинно інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби відповідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року.

У вересні 2016 року позивач звернувся до Донецького обласного військового комісаріату із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності ІІІ групи, яке пов`язане з виконанням військової служби в Демократичній Республіці Афганістан відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

26 жовтня 2016 року відповідачем було отримано від Донецького обласного військового комісаріату супровідний лист від 10 жовтня 2016 року №797 з висновком про можливість виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

Згідно з витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02 грудня 2016 року №109, комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги позивачу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 101500 грн.

Вказаний розмір допомоги був виплачений позивачу у вересні 2017 року.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК Серія АВ №0719005 від 26.04.2017 року позивачу повторно встановлено ІII групу інвалідності, у зв`язку з пораненням (контузією) та захворюванням, що пов`язане з виконанням військового обов`язку при проходженні військової служби у місцях, де велися бойові дії.

Згідно довідки Кальміусько-нікольського об`єднаного районного військового комісаріату від 15 вересня 2017 року №13/17 вбачається, що позивач дійсно приймав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан у період з 05.02.1986 по 15.11.1987.

У вересні 2017 року позивач через Донецький обласний військовий комісаріат звернувся до Міністерства оборони України із заявою про доплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною причинного зв`язку інвалідності.

Згідно відповіді Департаменту Фінансів Міністерства оборони України від 25 жовтня 2017 року №248/3/6/3688 наданої Військовому комісаріату Донецького обласного військового комісаріату вбачається, що документи позивача поверненні для доопрацювання для виплати грошової допомоги відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Оскільки в поданих документах відсутня копія документа, що свідчить про причини та обставини порушення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Спірним питанням даної справи є правомірність є правомірність повернення відповідачем заяви позивача про доплату одноразової грошової допомоги на доопрацювання документів без розгляду її по суті та правомірність призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 ч.2 ст. 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок).

Вказаний Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 11 Порядку №975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (пункт 19 Порядку №975).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у наданні позивачу одноразової грошової допомоги слугували висновки відповідача про те, що позивачем не надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Як було зазначено вище, в якості причини встановлення вказаної інвалідності медико-соціальною експертною комісією зазначено поранення (контузія) та захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.

Також, у матеріалах справи містяться копії витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 21 березня 2016 року №1200, яким встановлено, що поранення ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, та копія висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, яким встановлено, що описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, що могли бути спричинені під час проходження служби в 1987 році.

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт отримання позивачем поранень, що призвели до інвалідності, внаслідок виконання ним обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.

Отже, висновки відповідача про відсутність документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, є неприйнятними, оскільки Порядок № 975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

Цього ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах по справах № 806/694/16 від 28 лютого 2018 року, № 278/3011/16-а від 22 березня 2018 року, № 750/7847/17 від 24 квітня 2018 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок місцевого суду про необхідність задоволення позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву позивача від 19.09.2017 року про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення по суті.

При цьому колегія суддів не може взяти до уваги посилання в апеляційній скарзі відповідача на постанову Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 806/638/16, оскільки вона містить правовий висновок щодо інших фактичних обставин, ніж наявні в цій справі. Так, за обставинами справи № 806/638/16, інвалідність позивачу в ній встановлена 01 серпня 2013 року, тобто, в той час, коли спірні правовідносини ще не були врегульовані Порядком № 975. В нинішній же справі інвалідність ОСОБА_1 встановлена в травні 2016 року.

З приводу доводів позивача про те, що на момент подачі ним першої заяви від 30.09.2016 про виплату одноразової грошової допомоги діяла редакція Закону № 2011-XII, відповідно до якої одноразова грошова допомога була визначена у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІII групи, проте йому протиправно було виплачена одноразова допомога у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. б статті 16-2 Закону № 2011-XII (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

При цьому, згідно з п. 2 вказаної статті, одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Відповідно до пункту другого постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Як вже було зазначено судом, в силу пункту 3 Порядку № 975, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.

Враховуючи те, що позивач, отримав інвалідність внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то до спірних правовідносин слід застосовувати підпункт 4 пункту 2 статті 16, підпункту б пункт 1 статті 16-2 Закону та підпункт 1 пункту 6 Порядку № 975 в редакції станом на час встановлення позивачу III групу інвалідності, тобто 10.05.2016.

Відповідно до пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачем, при розгляді заяви позивача про призначення йому спірної допомоги всупереч нормам матеріального права прийнято негативне для позивача рішення, суд вважає за доцільне зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2017 року про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення по суті з урахуванням висновків суду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволені позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у справі № 805/1506/18-а залишити без змін.

Повне судове рішення 06 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді О.О. Шишов

А.А. Блохін