Справа № 200/10954/18
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/200/574/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» вересня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Сокол І.С..

розглянувши у спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Григоренко Антоніни Василівни про скасування постанови та закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 437700 від 10.06.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, вважаючи постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам КУпАП, ухваленою за відсутності з його боку порушень ПДР України, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що постановою інспектора 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Григоренко А.В. на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 510 гривень за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КупАП. Позивач вважає дану постанову неправомірною з наступних підстав. У постанові зазначено, що він 10.06.2018 року о 14 год. 34 хв. у м. Дніпро на пр. Дмитра Яворницького, 56, здійснив стоянку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів у зоні дії знаку 5.11, чим суттєво заважав руху транспортних засобів та порушив вимоги п. 17.1 Правил дорожнього руху України. При цьому, відповідач не взяла до уваги те, що він здійснив зупинку транспортного засобу для посадки пасажирів, а не для стоянки, як зазначено в оскаржуваній постанові. Відповідачем також не взято до уваги, що на проїзній частині пр. Дмитра Яворницького в місці зупинки була відсутня будь-яка дорожня розмітка, визначена п. 34 ПДР України, яка б забороняла заїжджати на смугу руху, позначену знаком 5.11. А тому, дії позивача щодо здійснення зупинки для посадки пасажирів біля правого краю проїзної частини в даному випадку відповідали положенням п. 17.2 ПДР України, які є виключенням із правил, встановлених п. 17.1 ПДР України, що в свою чергу виключало відповідальність позивача за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Крім того, всупереч вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис події проступку, а в графі для додатків такі не зазначені. Вважає, що висновки про описані в постанові обставини вчинення правопорушення не засновані на жодному з доказів, відповідач за відсутності будь-яких доказів, на власний розсуд виклала в оскарженій постанові про накладення адміністративного стягнення висновки про суть правопорушення, які не відповідають фактичним обставинам, чим використала надані їй повноваження всупереч завданням провадження, визначеним ст.ст. 245,280 КУпАП та меті адміністративного стягнення згідно ст. 23 цього Кодексу, для досягнення яких він відповідно до ст. 222 КУпАП наділений такими повноваженнями.

Розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Судом пропонувалося відповідачу подати обґрунтовані письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень. Натомість відповідач відзив на позов не надав, отже суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що постановою інспектора 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Григоренко А.В. на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 510 гривень за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до зазначеної постанови, ОСОБА_1 10.06.2018 року о 14 год. 34 хв. у м. Дніпро на пр. Дмитра Яворницького, 56 здійснив стоянку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів у зоні дії знаку 5.11, чим суттєво заважав руху транспортних засобів та порушив вимоги п. 17.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП України встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 2, 3 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, всебічно, повно і об'єктивно з'ясовує обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Обов'язком відповідача в разі оскарження його рішення, згідно ст.ст. 73-76, ч. 2 ст. 77 КАС України є доведення належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

При цьому, ч. 2 ст. 77 КАС України також визначає, що у таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють пере-шкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно термінів, наведених в п. 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, з наступними змінами, визначено, що:

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Пунктом 5 розділу 33 ПДР України дорожній знак 5.11 віднесено до інформаційно-вказівних знаків та останній визначає смугу для руху маршрутних транспортних засобів, що призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів.

Пункт 17.1 ПДР України встановлює, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Поряд з цим, п. 17.2 ПДР України встановлено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Складаючи відносно позивача оскаржувану постанову за ч. 3 ст. 122 КУпАП та ставлячи в провину останньому здійснення стоянки на смузі для маршрутних транспортних засобів у зоні дії знаку 5.11, а також зазначаючи, що це суттєво заважало руху транспортних засобів та є порушенням вимог п. 17.1 ПДР України, відповідач не навів жодних доказів, які б підтверджували факт здійснення позивачем саме стоянки транспортного засобу в розумінні термінів, наведених у п. 1.10 ПДР України, а також створення такими діями суттєвих перешкод іншими учасникам дорожнього руху.

У відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник.

Відповідач не надав суду доказів скоєння правопорушення позивачем, створення перешкод дорожньому руху діями позивача. Всупереч вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото - або відеозапис події, а в графі для додатків такі не зазначені.

Таким чином, факт вчинення правопорушення не доведений доказами, джерела яких зазначені в ст. 251 КУпАП.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В силу ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачу було запропоновано надати суду всі докази правомірності своїх дій, однак останньою не було надано достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що її дії щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є правомірними та обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що постанову серії ЕАА № 437700 від 10.06.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, слід скасувати.

Відповідно до ст. 288 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: - постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящій орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Що стосується позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то вони задоволенню не підлягають з огляду на те, що суд не наділений повноваженнями вирішувати справу про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, а отже й не наділений повноваженнями закривати провадження у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 122, 123, 240, 286 КАС України, ст.ст. 7, 268, 279, 280, 283, 287, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд , -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до інспектора 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Григоренко Антоніни Василівни (49101, м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-а) про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову інспектора 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Григоренко Антоніни Василівни (49101, м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-а) серії ЕАА № 437700 від 10.06.2018 року про притягнення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3ст. 122 КУпАП - скасувати.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Жеенску Е.В.