Справа № 805/4088/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року справа №805/4088/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Компанієць І.Д.,

суддів: Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі №805/4088/18-а (головуючий суддя І інстанції Чучко В.М.), за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Краматорської міської ради про визнання протиправним та нечинним п.3.3 рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради №439 від 17 вересня 2014 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та нечинним п.3.3 рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради № 439 від 17 вересня 2014 року «Про затвердження норм витрат води у м. Краматорську».

В обґрунтування позову зазначив, що рішення в частині встановлення відповідальності за нераціональне використання води прийнято поза межами компетенції виконкому, та може привести до зловживань з боку відповідача.

Отже, позивач вважає, що вказаний пункт рішення суттєво порушує його права, як споживача питної води.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. Встановлення правил користування питною водою та водопостачанням відносяться до повноважень центрального органу виконавчої влади, а не до компетенції виконкому органу місцевого самоврядування.

2. Оскаржуваний пункт рішення звужує права водокористувачів, які не мають лічильників, щодо способу користування водою.

В судовому засіданні позивач, його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення, прийняте судом першої інстанції, та задовольнити позов.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1, мешкає за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Миру, 81 (а.с. 7-9).

16 березня 2008 року між КВП «Краматорський водоканал» (виконавець) та позивачем ОСОБА_1 (споживач) був укладений договір №20901 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення населенню приватного сектору, згідно з пунктом 5.1 якого споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за нераціональне використання питної води при поливі присадибних ділянок і допущення витоків на власних мережах (а.с. 23-25).

Рішенням виконкому Краматорської міської ради №439 від 17.09.2014 року затверджено норми витрат води у м. Краматорську, а пунктом 3.3 рішення визначено заборону поливу зі шлангів, труб, за допомогою ариків; улаштування підземних прихованих зрошувальних систем, заповнювання спеціальної тари та басейнів при відсутності водолічильника. У разі виявлення порушень цього пункту КВП «Краматорськводоканал» виконувати розрахунок витрат води згідно з п.3.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України №190 від 27.06.2008 року.(а.с.38-42)

Зазначене рішення оприлюднено на офіційному сайті Краматорської міської ради 18 вересня 2014 року (а.с.43)

22 серпня 2017 року контролери КВП «Краматорський водоканал» провели перевірку за адресою: м. Краматорськ, вул. Миру, 81, де мешкає ОСОБА_1, за заслідками якої складено Акт №000104 від 22.08.2017 року про здійснення нарахувань позивачу за нераціональне водовикористання на території домоволодіння, що є приватною власністю позивач встановив тимчасову водопровідну мережу для поливання території, тобто встановив гусак з краном та приєднав до нього шланг, що є порушенням п. 9.5, п.10.1 «Правил користування системами централізованого водопостачання в населених пунктах України»» № 190, та п.3.3 рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 17.09.2014 року № 439 «Про затвердження норм витрат води у м. Краматорську» (а.с. 38-42).

23 квітня 2018 року позивач звернувся до Краматорського міського голови із заявою щодо внесення ним пропозиції до виконкому, а саме - скасування п.3.3 рішення №439 від 17 вересня 2014 року, оскільки зазначений пункт фактично встановлює оперативно-господарські санкції, при цьому зміст порушення користування питною водою чітко не визначений та відповідно до цього пункту заборонено проводити полив зі шлангів, проте не зрозуміло, чи є порушенням наповнення ємкості для поливу зі шлангу, тому що у наведеному пункті рішення вказано, що заборонено заповняти спеціальну тару, але не визначено, яку саме (а.с. 15-16).

Листом № С-1514-1-1 від 11.05.2018 року позивача повідомлено, що рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 17.09.2014 року № 439 «Про затвердження норм витрат води у м. Краматорську» прийняте в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом (а.с. 13-14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів і посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР).

Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Підпунктом 5 пункту «а» статті 30 Закону 280/97-ВР в редакції, чинній на час прийняття відповідачем спірного рішення від 17.09.2014 року, визначалися повноваження виконавчих органів відповідних рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку, а саме - забезпечення соціально-культурних закладів, які належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, а також населення паливом, електроенергією, газом та іншими енергоносіями; вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод; здійснення контролю за якістю питної води.

Згідно статті 40 Закону № 280/97-ВР в редакції, чинній на час прийняття відповідачем спірного рішення від 17.09.2014 року виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Як визначено статтею 13 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 № 2918 в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері питної води та питного водопостачання належить, зокрема, здійснення контролю за якістю питної води, використанням та охороною джерел і систем питного водопостачання; встановлення тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення (крім тарифів на ці послуги, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг); вирішення інших питань у сфері питної води та питного водопостачання відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875 (далі Закон №1875) в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно з пп.1 ч.1 ст. 13 Закону № 1875, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг визначені статтею 7 Закону № 1875, згідно якої до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить:

1) затвердження та реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та реалізації відповідних державних і регіональних програм;

2) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону;

3) затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням;

4) визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить, що затвердження нормативів водопостачання та споживання, встановлення контролю за дотриманням норм споживання житлово-комунальних послуг, належать до повноважень органів місцевого самоврядування, якими є відповідні ради та їх виконавчі органи.

На підставі викладеного, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач в межах своїх повноважень прийняв спірне рішення: затвердив норми витрати води для всіх абонентів, які знаходяться на території міста і одержують воду з міського водопроводу та в якості контролю за дотриманням норм споживання водою визначив заборону поливу певними засобами за відсутності водолічильника.

Тому суд не приймає доводи апелянта, що встановлення правил користування питною водою та водопостачанням не відносяться до компетенції виконкому органу місцевого самоврядування.

Щодо визначення відповідачем у спірному рішенні обовязку КВП «Краматорськводоканал» у разі виявлення вищезазначених порушень, виконати розрахунок витрат води за п.3.3 Правил №190, - суд зазначає наступне.

Відповідно до п.9.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України» №190 від 27.06.2008 року (далі - Правила №190) забороняється встановлювати тимчасові водопровідні мережі для поливання території домоволодінь, що є приватною власністю громадян.

На підставі п.10.1 Правил №190 у разі виявлення (…) нераціонального використання води, у випадку, коли засіб обліку на вводі відсутній або не працює з вини споживача, останній здійснює розрахунок за воду з виробником згідно з п. 3.3 цих Правил.

Розрахунок з виробником за нераціональне використання води внаслідок витоків здійснює споживач, у якого на балансі, в експлуатації, обслуговуванні перебуває внутрішньобудинкова система водопостачання.

Виробник має право разом із споживачем здійснювати відповідно до умов договору вибіркову перевірку технічного стану внутрішньобудинкової системи водопостачання споживача, про що складається акт.

Як визначено в п.1.2 Правил №190 виробник послуг централізованого водопостачання та водовідведення - суб'єкт господарювання, що виробляє або створює послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно п.3.3 Правил №190 у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води (…)

Таким виробником -субєктом господарювання в місті Краматорськ є КВП «Краматорський водоканал».

З огляду на зазначене, відповідно до вказаних положень Правил №190 відповідач правомірно визначив в спірному рішенні обовязок виконувати розрахунок витрат води саме КВП «Краматорський водоканал», а доводи позивача про звуження права водокористувачів, які не мають лічильників, щодо способу користування водою є неприйнятними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції про правомірність пункту 3.3 рішення №439, прийнятого виконкомом Краматорської міської ради 17.09.2014 року.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі №805/4088/18-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі №805/4088/18-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 05 листопада 2018 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_3