Справа № 2а-1274/10/1770
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1541/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання дій неправомірними та скасування наказів, поновлення на посаді, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (суддя першої інстанції Щербаков В.В., Зозуля Д.П., Махаринець Д.Є., м. Рівне, повний текст складено 18.07.2018),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2010 року у справі № 2а-1274/10/1770. Просив прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, а саме: визнати неправомірними дії Фонду державного майна України щодо видачі наказу №39-р від 27 лютого 2010 року, скасувати наказ Фонду державного майна України № 39-р від 27 лютого 2010 року, поновити ОСОБА_1 на посаді начальника РВ ФДМУ по Рівненській області, зобовязати Фонд державного майна України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 відкрито провадження за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Із таким рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Зазначив, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права при вирішенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, а саме порушено строк відкриття провадження за цією заявою, в ухвалі про відкриття провадження вказано, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження всепереч вимогам пп. 4 п. 4 ст. 12 та пп. 4 п. 4 ст. 257 КАС України. Також порушено строк розгляду заяви і безпідставно відхилено відвід колегії суддів. В ухвалі суду відсутнє посилання на відхилення доказів відповідача. Також голова Рівненського окружного адміністративного суду є необєктивною по відношенню до заявника. Рівненським окружним адміністративним судом свідомо у 2010 році та у 2018 році було проігноровано Постанову Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців», яка відповідає Закону України «Про державну службу» і відповідно до ст. 117 Конституції України є обовязковою до виконання. В основу ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року безпідставно покладено ухвалу Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2010 року по справі № К- 45458/09. Оскаржуване судове рішення не відповідає статті 242 КАС України. Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Фонд державного майна України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обгрнутованість ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року, просить відхилити апеляційну скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Дослідивши письмові докази, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов'язково вплинула на остаточні висновки суду.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, що виникли чи змінилися після прийняття судом рішення, зокрема обставини, на які посилається заявник в своїх поясненнях, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Істотність обставини означає те, що якби суд її міг врахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. Ознаку «не були і не могли бути відомі особи» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов.

Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

Судом першої інстанції встановлено, що як на підставу для перегляду такого рішення суду заявник посилається на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29.12.2009 у справі №2а-7976/09/1770 за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання нечинним акту службового розслідування від 30.11.2009, якою відмовлено у відкритті провадження.

Цю обставину заявник вважає істотною обставиною для справи №2а-1274/10/1770, що не була встановлена судом та не була, і не могла бути відома йому на час розгляду справи, акт службового розслідування не досліджувався у такій справі.

Разом з тим, дана обставина не є нововиявленою в розумінні ст. 361 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, акт службового розслідування від 30.11.2009 був предметом дослідження судом при вирішенні спору і його копія міститься на аркушах справи 144-162 том 1.

Відтак, вказаний акт як доказ було досліджено судом, та якому надано оцінку при прийнятті рішення суду, що переглядається.

Таким чином, проаналізувавши усе вище викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обставина, зазначена заявником як підстава для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, не є нововиявленою і істотною для вирішення справи, оскільки була відома йому на час розгляду справи №2а-1274/10/1770.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались адміністративним судом у процесі розгляду справи, а отже, істотними для розгляду адміністративної справи є обставини, які представляють сутність адміністративної справи та можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили по ній, та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду адміністративної справи та мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що є учасниками розгляду такої справи, тобто нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення.

Згідно ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини у вимірі положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява №24465/04, Євросуд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» [GC], №28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Суд далі зауважив, що з матеріалів у справі не видно, що існували будь-які «вагомі та непереборні обставини», які могли б служити обгрунтованим поясненням того, чому остаточну судову постанову від 23 жовтня 2000 року було переглянуто та скасовано. Видається, що єдиною причиною була необхідність перегляду справи заявника у світлі іншого закону, а це означає, що такий перегляд був замаскованим оскарженням. Отже, суд визнав, що в цій справі не було дотримано принципу юридичної визначеності.

Крім того, у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію про те, що «повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X)».

Отже, виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, в провадженні за нововиявленими обставинами за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї.

Підсумовуючи вказане, на підставі аналізу доводів заяви в сукупності з обставинами справи, відображеними в судовому рішенні суду першої інстанції, щодо якого ставиться питання про перегляд за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, на які посилається ОСОБА_3, не є нововиявленими у розумінні чинного адміністративного законодавства, а отже в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для перегляду рішення суду першої інстанції в цій справі за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, правильно встановив обставини справи та виніс ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що твердження апелянта про порушення судом першої інстанції порядку розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами також є безпідставними, так як згідно частини 2 статті 368 КАС України в суді першої інстанції така справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Отже призначення розгляду заяви судом у спрощеному позовному провадженні не є порушенням норм процесуального законодавства.

Незначне порушення строку розгляду заяви, про яке зазначає апелянт, не вплинуло на законність оскаржуваного рішення, а тому не може бути підставою для скасування ухвали.

Також доводи апелянта про необєктивність судової колегії, суд апеляційної інстанції відхиляє, так як заява про відвід була розглянута у встановленому ст. 40 КАС України порядку.

Апеляційний суд зазначає, що для відводу судді за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, необхідне об'єктивне та обґрунтоване підтвердження прямої чи опосередкованої заінтересованості судді в результаті розгляду справи, а також наявність законних сумнів у неупередженості такого судді.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду.

Так, Європейський суд з прав людини розрізняє, чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Заявник стверджує про необєктивність суду, посилаючись на призначення і розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, при цьому жодного доказу на підтвердження та обгрунтування факту прямої чи опосередкованої заінтересованості кожного окремого судді (колегії суддів) в результаті розгляду справи чи обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді не наведено.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Той факт, що клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду, не свідчить про пряму чи опосередковану заінтересованість суддів в результаті розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Враховуючи викладене, відсутні порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Суд, також, звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 року в справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов'язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna Pronina against Ukraine, аpplication no. 63566/00).

Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 2а-1274/10/1770 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_4

Повний текст складений 05 листопада 2018 року.