Справа № 815/2708/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2708/18

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Стас Л.В.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови від 12.07.2016 року про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просила скасувати постанову державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12 липня 2016 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 14 475,27 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року позов ОСОБА_2 - повернутий без розгляду, на підставі п.1 ч. 4 ст. 169 КАС України, а саме: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що залишаючи позов без руху, суд першої інстанції в ухвалі від 19.06.2018 року дійшов помилкового висновку про невідповідність позову вимогам ст. 94 КАС України. Апелянт вказує, що в уточненому позові, який був поданий 07.07.2018 року, вона вказала точну дату коли дізналась та коли отримала оскаржену постанову відповідача. Зазначає апелянт також і про те, що в оскарженій постанові державного виконавця вказано, що вона може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її отримання, а тому строк звернення до суду з позовом має обраховуватись саме з дня отримання копії постанови державного виконавця, а не з дня коли апелянт мав дізнатись про порушене право, як помилково, на думку апелянта, вважає суд першої інстанції.

Також апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що про порушення своїх прав апелянт мав дізнатись під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. При цьому апелянт зазначає, що вона не є фахівцем у галузі права і коли ознайомлювалась з матеріалами виконавчого провадження оскарженої постанови не бачила, а сума встановленого виконавчого збору є для апелянта надзвичайним тягарем оскільки вона сама виховує трьох дітей.

Таким, що спростований змістом позовної заяви, апелянт вважає і висновок суду першої інстанції про відсутність заяви про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, оскільки таке клопотання міститься в позовній заяві.

Крім того, на думку апелянта, висновки суду першої інстанції стосовно того, що додані до позову документи подані у незатвердженому вигляді, а саме: засвідчення копій документів позивачем написом «з оригіналом згодна» замість «з оригіналом згідно» є формалізмом.

Білгород-Дністровський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Повертаючи позов без розгляду, суд першої інстанції встановив, що поданий 06.06.2018 року позов містить недоліки, внаслідок чого ухвалою від 19.06.2018 року позов був залишений без руху.

Перевіряючи усунення позивачем недоліків позову, суд першої інстанції встановив, що на виконання вимог ухвали від 19.06.2018 року позивач 10.07.2018 року надав позов та документи до нього, проте недоліки не усунув, оскільки:

- додані до позовної заяви від 06.06.2018 року докази не засвідчені позивачем, а додані докази до позовної заяви від 10.07.2018 року не відповідають вимогам ст. 94 КАС України внаслідок того, що надана позивачем копія ухвали апеляційного суду від 23.11.2017 року засвідчена самим позивачем не зважаючи на те, що цей документ вже є копією, а на засвідчених документах позивач замість напису «з оригіналом згідно» вказала «з оригіналом згодна», що не є тотожними поняттями;

- позивач надав копію ухвали апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року, в якій вказується номер справи місцевого суду 495/3035/16-ц, в той час як виконавче провадження стосується іншої справи, номер якої зазначений виконавчому листі 495/1842/14-ц, проте позивач не висвітлює питання розгляду справи №495/1842/14-ц та його виконання, у тому числи отримання нею всіх постанов державного виконавця по виконавчому провадженню, що стосуються рішення у справі №495/1842/14-ц. Цей недолік позивач не усунув.

Також, поданий 06.06.2018 року позов був залишений судом першої інстанції без руху з тих підстав, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, оскільки у позові зазначено, що постанову від 12.07.2016 року позивач отримала випадково, наприкінці травня 2018 року під час відвідування відділу державної виконавчої служби. Проте позивач не конкретизує коли саме вона дізналась про вказану постанову, при яких обставинах, не надає відповідних доказів цього, що має суттєве значення при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі.

Залишаючи позов без руху, в ухвалі від 19.06.2018 року суд першої інстанції роз'яснив позивачу його право на звернення до суду протягом десяти днів з дня вручення ухвали із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Перевіряючи виконання позивачем вимог ухвали від 19.06.2018 року, суд першої інстанції встановив, що позивач не подав заяву про поновлення строку звернення до суду, а лише в позові від 10.07.2018 року зазначив, що вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду, який на думку позивача може бути поновлений.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України (не усунення недоліків позовної заяви, яка залишення без руху) та ч. 2 ст. 123 КАС України (не подання у встановлений судом строк заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позову без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 КАС України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції. Вимоги до позовної заяви встановлені статтею 160 КАС України, а статтею 161 КАС України встановлений перелік документів які подаються до позовної заяви.

Частиною 4 статті 161 КАС країни встановлений обов'язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів)

В порушення вказаних вимог, як встановив суд першої інстанції, позивачем надано до позовної заяви від 06.06.2018 року докази, а саме: копії документів, які не засвідчені позивачем, як того вимагає стаття 94 КАС України.

На усунення зазначеного недоліку, позивач подала копії документів, які вона вважає доказами, та які самостійно засвідчила своїм підписом, із проставлянням дати засвідчення - 07.07.2018 року та написом «з оригіналом згодна».

Встановлення напису «з оригіналом згода» замість напису «з оригіналом згідно» суд першої інстанції розцінив як не виконання вимог ухвали від 19.06.2018 р. про залишення позову без руху. Такі висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає формальним підходом до застосування ч. 4 ст. 161 КАС України, з урахування приписів ст. 94 цього Кодексу. При цьому апеляційний суд враховує те, що Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Також, не усуненням цього недоліку суд першої інстанції зазначив надання копії ухвали апеляційного суду яка засвідчена самим позивачем, не зважаючи на те, що цей документ вже є копією.

Залишаючи позов без руху та зазначаючи про надання доказів - копій документів які не засвідчені у порядку встановленому статтею 94 КАС України, суд першої інстанції всупереч вимог ч. 2 ст. 167 КАС України в повному обсязі не зазначив спосіб усунення недоліків позовної заяви, оскільки не роз'яснив позивачеві які саме копії документів доданих до позову мають бути засвідчені позивачем.

Також у якості недоліку позовної заяви, суд першої інстанції вказав подання позивачем копії ухвали Апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року, в якій вказується номер справи місцевого суду 495/3035/16-ц, в той час як виконавче провадження стосується іншої справи, номер якої зазначений у виконавчому листі 495/1842/14-ц, та не висвітлення питання розгляду справи №495/1842/14-ц та його виконання, у тому числи отримання позивачем всіх постанов державного виконавця по виконавчому провадженню, що стосуються рішення у справі №495/1842/14-ц.

Проте вказуючи на цей недолік, суд першої інстанції не зазначив, якої конкретної норми (пункту, частини якої статті) Кодексу адміністративного судочинства України у цьому випадку не дотримався позивач, так само не вказав яким способом позивач має усунути цей недолік.

Таким чином, виявлені судом першої інстанції недоліки позовної заяви мають формальний характер і не перешкоджають суду вчинити дії, необхідні для відкриття провадження у справі, та розглянути спір по суті заявленого позову. Також апеляційний суд зазначає, що виявлені недоліки є незначними та можуть бути усунуті судом шляхом опитування позивача в судовому засіданні, витребування доказів тощо.

Щодо висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду та необхідності подання заяви про поновлення цього строку апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, в редакції чинній на час прийняття державним виконавцем оскарженої постанови від 12.07.2016 року, постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Також частиною 8 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Відповідно до частини 2 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України(в редакції чинній на час подання позову) позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.п. 1.5.1 розділу І «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802 (в редакції чинній на час прийняття оскарженої постанови від 12.07.2016 року) постанова, як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити, зокрема, резолютивну частину із зазначенням, окрім іншого, строку і порядку оскарження постанови.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 45) копія постанови від 12.07.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в резолютивній частині містить строк і порядок її оскарження, зокрема в постанові зазначено, що вона може бути оскаржена до відповідного суду в 10-денний строк з часу її одержання.

Таким чином, зазначені вище норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (в редакції чинній на час винесення оскарженої постанови) передбачають: право боржника на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору; оскарження постанови безпосередньо до суду; оскарження в десятиденний строк, але без визначення початку відліку цього строку.

При цьому, приписи ст. 287 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, встановлюючи такий самий десятиденний строк на оскарження, але визначаючи початок перебігу строку протягом якого може бути поданий позов до адміністративного суду, зокрема з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи зазначене та те, що оскаржена постанова про стягнення виконавчого збору містить роз'яснення порядку та строків її оскарження, апеляційний суд дійшов висновку, що в цій справі постанова державного виконавця від 12.07.2016 року може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її одержання боржником - ОСОБА_2

Згідно заяви, поданої 10.07.2018 року на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 19.06.2018 року (а.с. 41-43), копія постанови державного виконавця від 12.07.2016 року отримана апелянтом 30 травня 2018 року, а позов поданий 06 червня 2018 року, тобто у десятиденний строк, коли особа дізналась про порушення її прав.

Також позивач зазначила про відсутність будь-яких доказів вручення їй копії оскарженої постанови державного виконавця внаслідок того, що державний виконавець не запропонував їй проставити відмітку про отримання оскарженої постанови. При цьому апеляційний суд зауважує, що відповідач не надав письмового відзиву на апеляційну скаргу, тобто відсутні заперечення відповідача щодо дати отримання апелянтом копії оскарженої постанови державного виконавця.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду

Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом про оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, що узгоджується з правом особи на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, яке закріпленого ст. 55 Конституції України.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції допустив помилкове застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, відповідно до ч. 3 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки стаття 139 КАС України, розподіл судових витрат передбачає у разі вирішення справи по суті спору, а статті 140, 141, та 142 КАС України - у разі відмови позивача від позову, примирення сторін, та випадки повернення судового збору, апеляційний суд зазначає, що питання розподілу судових витрат, понесених апелянтом при оскаржені ухвали суду першої інстанції, має бути вирішено при ухвалені судом першої інстанції судового рішення по суті спору, або при постановленні ним ухвал, якими суд закриває провадження у справі або залишає позовну заяву без розгляду, у випадках, встановлених нормами КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року скасувати, справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду по суті.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 08.11.2018 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.