Справа № 817/461/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1527/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору начальник Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами (суддя першої інстанції Жуковська Л.А., м. Рівне),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 в справі №817/461/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальник Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по виплатам при звільненні та заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 6 червня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Із таким рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Зазначив, що висновок суду про ненаведення в заяві нововиявлених в розумінні положень статті 361 КАС України обставин є безпідставним через неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Так, апелянт зауважив, що вказав у заяві як нововиявлену обставину виключно інформацію, яка міститься в листі Секретаріату Кабінету Міністрів України №17-18/332 від 6 лютого 2018 року, в якому зазначено, що в період з 1 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України щодо утворення, реорганізації або ліквідації Головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіції Крим, в областях, містах Києві та Севастополі не приймалися. Дана інформація з врахуванням вимог Порядку здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерства та інших центральних органів виконавчої влади, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, свідчить про відсутність підстав та повноважень у Міністерства юстиції України станом на січень 2015 року на проведення змін в організації виробництва і праці (реорганізацію). Приведена у зазначеному листі інформація є суттєвою і підлягала обовязковому зясуванню. Ця обставина є нововиявленою і свідчить про те, що у субєкта владних повноважень, начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 були відсутні підстави і повноваження для здійснення реформ. Суд не дав належної оцінки зазначеній у заяві підставі для перегляду судового рішення. Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про перегляд судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Міністерство юстиції України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обгрнутованість ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 6 червня 2018 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1, просить відхилити апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представники позивача та третіх осіб у судове засідання не зявилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, яке було відхилене, оскільки відсутні підстави для такої процесуальної дії на стадії апеляційного розгляду відповідно до ст. 49 КАС України.

Дослідивши письмові докази, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов'язково вплинула на остаточні висновки суду.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, що виникли чи змінилися після прийняття судом рішення, зокрема обставини, на які посилається заявник в своїх поясненнях, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Істотність обставини означає те, що якби суд її міг врахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. Ознаку «не були і не могли бути відомі особи» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов.

Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу Міністра юстиції України від 16 квітня 2015 року №1141/к про звільнення його з посади начальника Головного управління юстиції у Рівненській області; поновлення на попередній посаді з 16 квітня 2015 року; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 квітня 2015 року по дату постановлення рішення та 50 000 грн компенсації за моральні страждання.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року, залишеною без змін Житомирським апеляційним адміністративним судом від 17 листопада 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ від 16 квітня 2015 року №1141/к про звільнення ОСОБА_1 Поновлено позивача на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області, стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 11892,72 грн та 1000 грн моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено.

За наслідками касаційного розгляду справи ці судові рішення були залишені без змін.

Заявник як підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами зазначає про ознайомлення із листом Секретаріату Кабінету Міністрів України №17-18/332 від 06.02.2018, в якому вказано, що в період з 01.01.2015 по 28.02.2015 постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України щодо утворення, реорганізації або ліквідації Головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі не приймалися (т. 4 а.с. 55-62 ).

Разом з тим, дана обставина не є нововиявленою в розумінні ст. 361 КАС України.

Так, не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались адміністративним судом у процесі розгляду справи, а отже, істотними для розгляду адміністративної справи є обставини, які представляють сутність адміністративної справи та можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили по ній, та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду адміністративної справи та мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що є учасниками розгляду такої справи, тобто нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення.

Зі змісту постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 вбачається, що питання здійснення перейменування Головного управління юстиції у Рівненській області на Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області та розширення функцій і повноважень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в порівнянні з Головним управлінням юстиції у Рівненській області досліджувались під час розгляду справи № 817/461/15. Питання змін в організації виробництва і праці було предметом судового розгліду у справі.

Відтак, зазначення у листі Секретаріату Кабінету Міністрів України №17-18/332 від 06.02.2018 про неприйняття у період з 01.01.2015 по 28.02.2015 постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України щодо утворення, реорганізації або ліквідації Головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі не є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу спірного рішення суду, а відтак не можуть вважатися істотними.

Крім того, зазначений у листі Секретаріату факт неприйняття у період з 01.01.2015 по 28.02.2015 постанов та розпорядженнь Кабінету Міністрів України щодо утворення, реорганізації або ліквідації Головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України міг бути відомий і повинен був бути відомий сторонам у справі під час розгляду публічно-правового спору.

Згідно ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини у вимірі положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява №24465/04, Євросуд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» [GC], №28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Суд далі зауважив, що з матеріалів у справі не видно, що існували будь-які «вагомі та непереборні обставини», які могли б служити обгрунтованим поясненням того, чому остаточну судову постанову від 23 жовтня 2000 року було переглянуто та скасовано. Видається, що єдиною причиною була необхідність перегляду справи заявника у світлі іншого закону, а це означає, що такий перегляд був замаскованим оскарженням. Отже, суд визнав, що в цій справі не було дотримано принципу юридичної визначеності.

Крім того, у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію про те, що «повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X)».

Отже, виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, в провадженні за нововиявленими обставинами за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї.

Підсумовуючи вказане, на підставі аналізу доводів заяви в сукупності з обставинами справи, відображеними в судовому рішенні суду першої інстанції, щодо якого ставиться питання про перегляд за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, на які посилається ОСОБА_1, не є нововиявленим у розумінні чинного адміністративного законодавства, а отже в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для перегляду рішення суду першої інстанції в цій справі за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, правильно встановив обставини справи та виніс ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд, також, звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов'язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine, аpplication no. 63566/00).

Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у справі № 817/461/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_5

Повний текст складений 05 листопада 2018 року.