Справа № 810/4320/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року № 810/4320/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання постанов Славутицького міського суду Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державною казначейською службою України, всупереч нормам чинного законодавства, не вчинюються дії, спрямовані на виконання судових рішень, якими було відновлено право на гарантоване пенсійне забезпечення позивача. На думку позивача, посилання Казначейського органу на обставину відсутності бюджетного фінансування, не може бути підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідач з позовом не погодився, свої заперечення висловив у письмовому відзиві, у якому зазначив, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень та у межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань, що передбачаються Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду. Тому, за відсутністю необхідного обсягу бюджетних призначень, прийняті на виконання виконавчі листи по справам №2а-9870/11/1023 та №2а-9869/11/1023, виконати у визначений законом строк неможливо, у чому відсутня вина Державної казначейської служби України.

Ухвалою суду від 27.08.2018 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем, 23.12.2011 Славутицьким міським судом Київської області було прийнято постанову у справі №2а-9870/11/1023, якою було задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Славутич Київської області здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії.

У подальшому, у зв`язку із частковим виконанням Управлінням Пенсійного фонду України у м. Славутич Київської області вказаної постанови, Славутицьким міським судом Київської області було прийнято постанову від 16.04.2014 у справі №2а-9869/11/1023, якою Пенсійний орган було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної пенсії (а.с. 5-6).

За результатами апеляційного розгляду, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014, постанова Славутицького міського суду Київської області від 16.04.2014 у справі №2а-9869/11/1023, залишена без змін (а.с. 7-8).

28 листопада 2014 року, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів від 03.09.2014 №440, позивач передав дані судові рішення до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області для внесення їх до реєстру невиконаних судових рішень, виконання яких гарантується державою.

Надалі, 05.09.2016 судове рішення по справі №2а-9869/11/1023 було внесено до реєстру невиконаних судових рішень за номером 52122290, та передано на виконання до Державної казначейської служби.

У свою чергу, судове рішення у справі №2а-9870/11/1023 було внесено до реєстру невиконаних рішень 19.01.2017, за номером 53258844, та передано до відповідача для виконання.

У зв'язку із тим, що вищезазначені судові рішення так і не виконано, що на переконання позивача порушує його законні права та інтереси, останній звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ.

Згідно частини другої статті 6 зазначеного Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За приписами статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

На виконання зазначених положень Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок № 845), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 3 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03 вересня 2014 року (далі - Порядок № 440), визначено, що рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом (пункт 13 Порядку № 440).

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік (пункт 19 Порядку № 440).

Пунктом 20 Порядку № 440 передбачено, що погашення заборгованості здійснюється казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників № 845.

Аналогічні положення містяться в абзаці 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, а саме: безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державним казначейством України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», було передбачено 500 млн. грн, водночас виділених коштів не вистачає за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Пунктом 49 Порядку № 845 передбачено, що у разі, коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Міністерству фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України і відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

У цьому контексті суд зазначає, що відповідачем, на підтвердження обставин неодноразового звернення до Міністерства фінансів України та до інших органів влади із запитами та пропозиціями щодо збільшення видатків для виконання рішень судів, гарантованих державою надано до матеріалів справи листи від 28.04.2017 № 5-05/2729-7144, від 24.05.2017 № 5-05/3209-8481, від 23.06.2017 № 5-05/4022-10468, від 18.07.2017 № 5-05/4605-11890, від 02.01.2017 № 5-05/4972-12858, від 23.08.2017 № 5-05/5457-14137, від 12.09.2017 № 05-05/5820-15180, від 19.10.2017 № 5-08/6560-17330, від 27.10.2017 № 5-05/6719-17975, тощо, із змісту яких убачається, що відповідач повідомляє Міністерство фінансів України про критичний стан виконання виконавчих документів за бюджетною програмою 3504040, накопичення значної заборгованості, що утворилася внаслідок недостатніх бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості та пропонує збільшити визначення бюджетних асигнувань за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» через внесення змін до закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Отже, враховуючи значене, суд приходить до висновку, що Державною казначейською службою України вживалися всі можливі заходи в межах її компетенції щодо належного виконання постанов Славутицького міського суду Київської області по справам №2а-9870/11/1023 та №2а-9869/11/1023, при цьому, виходячи з обставин справи, невиконання вказаних рішень суду пов'язано не з діями або бездіяльністю відповідача, а з відсутністю належного фінансування, асигнування відповідної бюджетної програми, що знаходиться поза повноваженнями та компетенцією відповідача.

Окрім цього, згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» від 09.10.1979 констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

Суд звертає увагу на те, що перерахування коштів позивачу із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку із наявністю сформованої черги, в якій на виконанні перебуває значна кількість виконавчих документів.

За таких обставин, суд вважає, що захищені Славутицьким міським судом Київської області права позивача на пенсійне забезпечення, дійсно не можуть вважатися відновленими, проте не з вини відповідача, оскільки останнім вчинено всі можливі, передбачені чинним законодавством дії, що виключає протиправну бездіяльність Державної казначейської служби України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 14.06.2018 у справі №804/3242/17 та від 25.07.2018 у справі №466/3228/17.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкти владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів відсутність ознак протиправності у своїх діях.

У підсумку, суд зазначає, що позовні вимоги не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та заявлені безпідставно, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 257, 262, 263 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.