Справа № 0640/4308/18
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Житомир справа № 0640/4308/18

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання надати обґрунтовану відповідь на лист від 29.06.2018,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоровя України, яка виявилася у ненаданні обґрунтованої відповіді на його лист від 29.06.2018 ;

-зобов'язати відповідача протягом 15-ти днів надати, відповідно до законодавства, належну обґрунтовану відповідь на його лист від 29.06.2018.

Вважає, що вказана бездіяльність відповідача щодо ненадання обґрунтованої відповіді порушує його конституційне право передбачене ст.40, 49 Конституції України як громадянина України на отримання інформації та охорону здоровя.

Ухвалою судді від 05.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначене на 27.09.2018. Встановлено сторонам строк для подання заяв по суті у відповідності до ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

На вимогу ухвали суду представник відповідача подав до суду відзив №14.2-02/282 від 21.09.2018. В обґрунтування якого вказав, що у Міністерства охорони здоровя України, як центрального органу виконавчої влади, відсутні повноваження, визначені нормативно-правовими актами, для вставлення діагнозу, проведення лікування та надання групи інвалідності за скаргами чи заявами громадян. Наголосив, що у разі погіршення стану здоровя позивач може звернутися до закладу охорони здоровя за місцем проживання для додаткового обстеження і повторного направлення на медико-соціальну експертну комісію. Вважає, що Міністерство охорони здоров'я України діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією, а позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами, просив розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.30-34).

26.09.2018 позивачем надано до суду відповідь на відзив, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, наголосивши, що порушені права на отримання інформації та охорону здоров'я мають бути відновлені шляхом визнання бездіяльності відповідача протиправною і зобов'язанням останнього надати йому належну обґрунтовану відповідь. Просив розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.45-48).

Враховуючи клопотання сторін, судовий розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 29.06.2018 року ОСОБА_1 подав звернення адресоване в.о. міністру охорони здоровя України ОСОБА_2. У зазначеному зверненні просив про наступне:

-надати інформацію щодо його звернень до лікувальних установ та проведеного лікування за період 2009-2018 роки. В своїй відповіді прохання використати інформацію з медичних карт Богунської районної поліклініки м.Житомира (виключно спеціалісти терапевт, кардіолог, невролог), Черняхівської районної поліклініки Житомирської області (виключно спеціалісти-неврологи), Житомирської обласної поліклініки (виключно спеціалісти невролог та судинний хірург);

-надати інформацію чи є дисциркуляторна енцефалопатія виліковною хворобою;

- надати інформацію чи спроможний МОЗ України забезпечити йому лікування з кінцевим результатом - відновленням працездатності, скільки часу потрібно на таке лікування та в яких установах він може його отримати. Просив надати схему лікування на весь період, яка необхідна для визначення вартості курсу лікування для звернення до банку за отриманням кредиту, так ж власних коштів в нього не має;

-надати інформацію щодо його статусу відносно стану здоровя станом на 22.01.2016 (проведення обласної МСЕК);

-надати допомогу в отриманні інформації від Обласного центру МСЕ Житомирської обласної ради по його зверненню від 17.02.2018;

-надати інформацію щодо правомірності відмови лікарів надавати медичну допомогу при відсутності підписаної декларації з лікарем.

На адресу Міністерства охорони здоровя України, вказане звернення надійшло 05.07.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.9).

Листом № 3460-зв від 27.07.2018 в.о. директора Медичного департаменту ОСОБА_3, з метою вирішення питань, поставлених у листі ОСОБА_1 від 29.06.2018, звернувся до Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації, про що повідомив позивача (а.с.10).

Управлінням охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації було надано відповідь №Д-1457 від 10.08.2018, з якої слідує, що позивач 05.01.2015 був оглянутий на міській МСЕК №2 та інвалідом не визнаний. Внаслідок незгоди з рішенням міської МСЕК №2 22.01.2016 був оглянутий на обласній МСЕК №1, де підтверджено попереднє рішення міської МСЕК №2. Вкотре не погоджуючись з рішеннями щодо не визнання його інвалідом, позивачу було проведено додаткове стаціонарне обстеження у Вінницькому НДІ РІ: відповідно до висновку №537 від 22.06.2016 підстав для встановлення групи інвалідності також не знайдено (а.с.11).

Вважаючи бездіяльність Міністерства охорони здоровя України щодо ненадання обґрунтованої відповіді неконституційною та незаконною, а право на отримання інформації та охорону здоровя порушеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Основного Закону визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів є Закон України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 2 жовтня 1996 року (далі Закон № 393/96)

На підставі частини 1 статті 1 вказаного Закону України, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із статтею 5 Закону № 393/96, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (стаття 7 Закону України «Про звернення громадян»).

Частинами 1 та 3 статті 15 Закону № 393/96 передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 18 цього ж Закону визначені права громадянина при розгляді його заяви чи скарги, зокрема, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 Положення «Про Міністерство охорони здоровя України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 267 від 25 березня 2015 року (далі - Положення) визначено, що МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоровя, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Основними завданнями МОЗ є (п.3 Положення):

1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері охорони здоровя, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням;

1-1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження);

2) забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу;

3) забезпечення формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення;

4) координація діяльності органів виконавчої влади з питань обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу.

Пунктом 4 цього ж Положення визначено основні функції МОЗ України згідно з завданнями, визначеними пунктом 3.

Проаналізувавши зміст завдань та діяльності МОЗ України згідно Положення «Про Міністерство охорони здоровя України», суд робить висновок, що ні одне із питань, поставлених перед відповідачем у зверненні ОСОБА_1, не входить до компетенції МОЗ України.

Водночас пп.13 п.4 вказаного Положення передбачено, що МОЗ України здійснює розгляд звернень громадян з питань, повязаних з його діяльністю, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Пунктом 6 Положення визначено, що МОЗ для виконання покладених на нього завдань має право: залучати в установленому порядку спеціалістів центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), вчених, представників інститутів громадянського суспільства (за згодою) до розгляду питань, що належать до його компетенції; отримувати безоплатно від міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування необхідні для виконання покладених на нього завдань інформацію, документи і матеріали, зокрема від органів статистики - статистичні дані; скликати наради, утворювати комісії та робочі групи, проводити наукові конференції, семінари з питань, що належать до його компетенції; користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового звязку та іншими технічними засобами.

Крім того, МОЗ у процесі виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, обєднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також з підприємствами, установами та організаціями (п.7 Положення).

Одночасно п.п.16 п.4 згаданого Положення визначено, що Міністерство охорони здоров'я координує та здійснює методичне забезпечення діяльності структурних підрозділів місцевих держадміністрацій.

З урахуванням наведених положень законодавства, відповідач правомірно звернувся до Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації з метою отримання необхідної інформації для вирішення питань, поставлених у зверненні ОСОБА_1, оскільки сам не володіє такою інформацією в силу покладених на нього повноважень Положенням «Про Міністерство охорони здоровя України».

Про вказане було повідомлено позивача, що вбачається із відповіді, оформленої листом від 27.07.2018 № 04.02.22-Д-9646/9460-зв (а.с10).

З огляду на викладене та відсутність повноважень, визначених нормативно-правовими актами для встановлення діагнозу, проведення лікування та надання групи інвалідності за скаргами чи заявами громадян, тощо, які лягли в основу поставлених позивачем питань в зверненні, відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді на лист ОСОБА_1 від 29.06.2018.

Більш того, позивачу була надана також відповідь Управлінням охорони здоровя Житомирської обласної державної адміністрації №Д-1457 від 10.08.2018 з якої видно, що звернення ОСОБА_1 від 29.06.2018 розглянуто по суті в межах повноважень та компетенції наданих Управлінню охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не порушив права позивача в межах Закону України «Про звернення громадян», з огляду на що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність протиправності дій/бездіяльності Міністерства охорони здоровя України щодо звернення ОСОБА_1 від 29.06.2018.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 255 КАС України, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Черняхів, Житомирська область, 12301, ІПН НОМЕР_1) до Міністерства охорони здоров'я України (вул.М.Грушевського, 7, м.Київ, 01601, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання надати обґрунтовану відповідь на лист від 29.06.2018 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов