Справа № 626/1580/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 626/1580/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Лях О.П. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 03.09.2018, суддя Константинов Д.С., м. Красноград, повний текст складено 03.09.18 по справі № 626/1580/18

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора 2 роти 4 батальону УПП в Дніпропетровській області Леоновець В.В.

про оскарження дій суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора 2 роти 4 батальйону УПП в Дніпропетровській області Леоновця В.В., в якому просив визнати неправомірними дії інспектора щодо складання відносно нього постанови серії ЕАА №494488 від 22.07.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього штрафу у сумі 425,0 грн., постанову скасувати, провадження по справі закрити.

Рішенням Красноградський районний суд Харківської області від 03.09.2018 р. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії інспектора 2 роти 4 батальону УПП в Дніпропетровській області Леоновця В.В. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 494488 від 27.07.2018 року, винесену інспектором 2 роти 4 батальону УПП в Дніпропетровській області Леоновцем В.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,0 грн, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України , не погодившись з зазначеним рішенням суду першої інстанцій, подав апеляційну скаргу, вважає, що судом норм матеріального та процесуального права. Основною причиною для оскарження рішення суду першої інстанції є те , що суд визнав протиправними дії інспектора 2 роти 4 батальйону УПП в Дніпропетровській області, тобто вийшов за межі своїх повноважень. Питання стосовно визнання дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень не входить до підсудності місцевих загальних судів та відноситься до юрисдикції адміністративних окружних судів, а тому не може бути розглянуто. Вважає, що суд першої інстанції, при винесенні рішення, порушив норми матеріального та процесуального права, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, які не відповідають обставинам справи, і як наслідок судове рішення є незаконним та не обґрунтованим. Зауважує, що жодна норма чинного законодавства не встановлює для посадових осіб, уповноважених на розгляд адміністративних справ, надавати особі, щодо якої розглядається питання про притягнення до адміністративної відповідальності, доказів вчинення порушення цією особою. Нормами КУпАП встановлено право такої особи знайомитись з матеріалами справи, а не обов'язок інспектора поліції надати порушникові докази вчинення останнім правопорушення. До того ж, ці доводи позивача мають виключно процесуальну природу і не можуть бути самостійною і достатньою підставою для скасування постанови, ухваленої інспектором , при цьому, треба виходити з того, що не може бути скасовано рішення, яке є правильним по суті лише з процедурних мотивів. Порушення п.п,"б" п.2.1 ПДР є самостійною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП і саме це порушення було інкриміноване позивачу. Просить суд прийняти до уваги судову практику Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з розгляду аналогічної категорії справ згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року по справі № 183/815/18. Вважає , що відповідач прийняв постанову серії ЕАА № 494488 від 22 липня 2018 року на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Просить суд скасувати рішення Красноградського районного суду Харківської області від 03.09.2018 року, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, справу розглянути в порядку письмового провадження.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відносно ОСОБА_1 22.07.2018 року інспектором 2 роти 4 батальону УПП в Дніпропетровській області Леоновцем В.В. було винесено постанову серії ЕАА №494488 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 425,0 грн.

Відповідно до постанови 27.07.2018 року біля 11 год. 00 хв. на 24 км а/д Е29 він керував транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER державний номер НОМЕР_1 без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим допустив порушення п.2.1г ПДР України.

ОСОБА_1 стверджує, що постанова винесена безпідставно, так як 22.07.2018 року біля 11:00 год. на 24 км а/д Е29 Харків-Дніпро він рухався на автомобілі НОМЕР_2, на який надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2888318 та копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля НОМЕР_2, власником якого він є.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того , що відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не в повній мірі з'ясував обставини у відповідності до ст. 280 КУпАП, зокрема чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, в підтвердження правомірності винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення доказів не надав, в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 вказаного Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до абз. "а" п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно зі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до пункту 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За правилами підпункту ґ) пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") ,тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху зокрема за відсутність або ненадання полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка).

В даному випадку підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови слугувало порушення ним приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме - відсутність поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В свою чергу, відповідно до п.21.2 ст.21 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється зокрема Відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Отже, виходячи з зазначеного, перевірка у особи наявності полісу цивільно-правової відповідальності може бути здійснена за умови виявлення працівниками Національної поліції порушення такою особою правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапис.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається зі змісту постанови серії ЕАА № 494488 від 27.07.2018 позивачу ставиться у провину те, що він не мав відповідний страховий поліс, хоча відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена лише у випадку, коли особа цього поліса або «не має при собі» або «не пред'явила для перевірки».

Відповідачем не ставиться в провину «не пред'явлення полісу для перевірки», а відсутність у позивача при собі страхового полісу відповідачем не доведено належними і допустимими доказами.

Зокрема, не надано жодних пояснень з цього приводу, свідків чи очевидців події, відео-звукозаписів, документів відповідних страхових реєстрів, протоколів огляду тощо.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч.1 ст.126 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Апелянтом не надано до суду жодних доказів (аудіо- чи відео фіксації), які б підтверджували факт здійснення позивачем адміністративного правопорушення .

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази, які б безспірно підтверджували вищезазначені обставини, тобто, посвідчували об'єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Отже, виходячи з зазначених обставин справи, в даному випадку відсутня належна доказова база, яка б підтверджувала факт порушення позивачем правил дорожнього руху та як наслідок обґрунтовування наявності у відповідача належних повноважень по зупиненню його автомобіля та по витребуванню полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності для огляду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 562/199/17, які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуються судом при застосуванні таких норм права.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Відеозапис події та відеозапис процедури розгляду справи про адміністративні правопорушення в матеріалах справи відсутні, до суду апеляційної інстанції відповідачем не надавався .

Доводи апелянта з посиланням на те , що суд визнаючи протиправними дії відповідача вийшов за межі своїх повноважень є помилковими та до уваги судом не приймаються, оскільки , в даному випадку, у відповідача відсутні обґрунтовані підстави для реалізації повноважень по зупиненню автомобіля позивача та по витребуванню полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності для огляду.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Посилання апелянта на рішення інших судів першої та апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки не є рішеннями, що мають преюдиційне значення для вирішення справи та є обов'язковими для врахування .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 , 323,325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 03.09.2018 по справі № 626/1580/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.М. Григоров