Справа № 0840/2729/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

25 жовтня 2018 року м. Дніпросправа № 0840/2729/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року та ухвалу від 10 липня 2018 року (головуючий суддя Прасов О.О.)

у справі № 0840/2729/18

за позовом ОСОБА_1

до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила визнати рішення відповідача №216/08 від 02.04.2018 неправомірним та скасувати; зобов'язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачці з 07.10.2009, шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу по досягненню пенсійного віку та наявності 34 років страхового стажу призначена пенсія за віком, яка виплачувалась до виїзду за кордон. Перед виїздом за кордон позивач мешкала за адресою: вулиця Леніна (Центральна)АДРЕСА_1, місто Якимівка, Запорізька область, Україна. 24.10.2002 ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2003 року і станом на сьогоднішній день, позивач призначеної по закону пенсії не отримує. 22.03.2018 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав безпосередньо до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України особисту заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану, яка була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, що надані для огляду та засвідчення копій.

25.04.2018 позивачем отримана відмова відповідача №216/08 від 02.04.2018 у поновленні пенсії. У відповідності із діючим на момент виїзду позивача з України на постійне проживання до Ізраїлю, законодавством пенсія була виплачена за шість місяців наперед та її виплата припинена з 24.04.2003. За твердженням позивача, коли з моменту припинення виплати пенсії і до моменту її поновлення пройшло більше 15 років поновлення пенсії має бути здійснене шляхом її призначення знову на загальних підставах, на підставі наявних документів. Враховуючи, що сумарний страховий стаж позивача є більшим за 34 років, позивач має право на пенсію за віком більшу за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Представник позивача посилаючись на приписи ст.ст.1, 2, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст.2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» наполягає на нарахуванні ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року позовну заяву про зобовязання вчинити певні дії за період з 07.10.2009 по 03.01.2018 залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що у позивача виникло право на відновлення виплати пенсії за віком з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009. Подання позивачем до відповідача заяви про поновлення виплати пенсії 22.03.2018 не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав та інтересів. Дата 22.03.2018 свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і дана дата не повязується з початком перебігу строку звернення до суду.

Виходячи з того, що позов поданий до суду 04.07.2018, суд дійшов висновку, що відповідно до ст.ст.122, 123 КАС України права позивача підлягають захисту у межах шестимісячного строку звернення до суду з 04.01.2018.

При цьому суд зазначив, що жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 07.10.2009 по 03.01.2018 позивач не надав, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеними вимогами у встановлений КАС України строк не зазначив.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області викладене у Повідомленні №215 від 30.03.2018 про відмову в поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за віком.

Зобов'язано Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок розміру та поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 04.01.2018, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії та всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, з індексацією пенсії відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивач з 24.10.2002 виїхав на постійне місце проживання в Ізраїль, а виплата пенсії припинена в період проживання позивача за кордоном, то, враховуючи той факт, що на даний час ОСОБА_1 не втратила громадянство України, вона має право на поновлення виплати пенсії.

Суд також зазначив, що поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі. Подання позивачем додаткових документів при поновленні виплати пенсії є виключно його правом та не створює відповідного обов'язку щодо їх подачі. Волевиявлення позивача щодо поновлення виплати пенсії оформлено ним письмово з наданням відповідних документів. Отже, відмова у задоволенні заяви позивача про поновлення виплати пенсії є необґрунтованою.

Суд дійшов висновку про наявність у відповідача обовязку провести дії по здійсненню перерахунку та поновленню виплати пенсії ОСОБА_1 починаючи з 04.01.2018 із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 10.07.2018 та рішенням суду від 20.07.2018, ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення, просить скасувати ухвалу від 10.07.2018 та прийняти рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. В апеляційній скарзі на рішення суду від 20.07.2018 просить змінити рішення в частині строку, з якого має бути поновлена пенсія, та зобовязати здійснити перерахунок та поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 як непрацюючому пенсіонеру.

Позивач наполягає на тому, що публічно-правовий спір виник між сторонами саме 25.04.2018, тобто з дня отримання позивачем рішення Пенсійного фонду про відмову у поновленні пенсії за віком, отже саме з цього часу виникла підстава для застосування процесуального строку, встановленого ст. 122 КАС України. Положення ст.122 КАС України є саме процесуальним строком звернення до суду, а не підставою для обмеження пенсійних виплат встановлених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Отже, поданий 04.07.2018 адміністративний позов заявлений з дотриманням шестимісячного строку і пенсія позивачу має бути поновлена саме з 07.10.2009.

Мелітопольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу щодо оскарження ухвали від 10.07.2018, в якому відповідач просить ухвалу від 10.07.2018 в частині поновлення і виплати пенсії за період з 07.10.2009 залишити без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Виходячи з суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами в даній справі, доводів та вимог апеляційних скарг на ухвалу суду від 10.07.2018 та рішення суду від 20.07.2018, апеляційний суд вважає доцільним розглянути апеляційні скарги в одному провадженні.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та ухвали суду, в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, до 24.04.2003 позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримувала призначену з 14.10.2002 пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Призначення пенсії підтверджується пенсійним посвідченням Серії АБ №261043, виданим 14.10.2002 Якимівським управлінням Пенсійного фонду в Запорізькій області (а.с.50-53).

22.03.2018 позивач через уповноваженого представника звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії (а.с.65-69).

02.04.2018 за вказаною заявою (за вих.№216/08) Якимівським відділом Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направлено повідомлення про відмову в поновленні виплати пенсії №215 від 30.03.2018.

Відповідач послався на те, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку, поновлення виплати) пенсій громадянам України регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846).

ОСОБА_1 виїхала на постійне проживання до Ізраїлю та на день подання заяви (через представника) про поновлення виплати пенсії за віком знаходиться на території іншої держави, тобто не виконуються умови пункту 1.1, 2.1 та 2.9 Порядку, а саме: її представник звернувся із заявою про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 до органу не за місцем проживання (реєстрації) в Україні та не надав документа, що підтверджує особу - громадянина України.

Крім того, відповідачем зазначено, що ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає умови виплати пенсії у разі виїзду за кордон для осіб, які вже мали статус «пенсіонера» до виїзду за кордон. Визначення терміну «пенсіонер» міститься в ст.1 вказаного Закону. На теперішній час відсутня Угода щодо пенсійного забезпечення громадян між Урядами України та Ізраїлю, тому розглядати питання щодо поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 за іншими нормативними актами немає підстав.

Позивач не погодившись з відмовою відповідача у поновленні пенсії за віком, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення позову в частині вимог, предявлених за період з 07.10.2009 по 03.01.2018, без розгляду і, відповідно, відсутності підстав для зміни судового рішення.

За загальними правилами відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Як зазначено у ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, вірно встановив, що з 07.10.2009 дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень вказаного Закону.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Проживаючи в Ізраїлі, позивач як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Отже, саме з цього часу (07.10.2009) територіальні органи Пенсійного фонду України мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, в тому числі, позивачеві.

Разом з тим, наявність обовязку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права.

В даному випадку саме з дати прийняття Рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, на підставі яких позивачу було припинено виплату пенсії, у позивача виникло право на відновлення виплати пенсії за віком, тому після прийняття та опублікування означеного Рішення Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 та не відновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак з цього часу і розпочався відлік строку звернення до суду.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 30.01.2018 у справі №408/2861/17-а (провадження К/9901/642/17); від 27.02.2018 у справі №523/5348/17 (провадження К/9901/247/17), які відповідно до положень ст.242 КАС України враховуються судом при прийнятті рішення у справі.

Згідно з наведеними вище приписами ст.122 КАС України права позивача підлягають захисту у межах шестимісячного строку звернення до суду.

При цьому, подання позивачем до відповідача заяви про поновлення виплати пенсії 22.03.2018 не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав та інтересів. Як вірно зазначено судом першої інстанції, дата 22.03.2018 свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і дана дата не повязується з початком перебігу строку звернення до суду.

Тому, враховуючи дату звернення до позивача до суду 04.07.2018, виходячи з приписів ст.ст.122, 123 КАС України права позивача підлягають захисту у межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто саме з 04.01.2018.

При цьому, докази на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 07.10.2009 по 03.01.2018 не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача в частині зобовязання вчинити певні дії відповідача за період з 07.10.2009 по 03.01.2018 обґрунтовано залишені судом першої інстанції без розгляду. Відповідно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у відповідача обовязку провести дії по здійсненню перерахунку та поновленню виплати пенсії ОСОБА_1, починаючи з 04.01.2018 із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

Викладені в апеляційних скаргах доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Передбачені ст.ст.317, 320 КАС України підстави для скасування ухвали суду першої інстанції від 10.07.2018 та зміни рішення суду від 20.07.2018 відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року та рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року у справі № 0840/2729/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки,встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко