Справа № 2а-4558/11/1370
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/109/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Кухтея Р.В.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року, ухвалене суддею Брильовським Р.М., 12:01:12 год., м. Львів, дата складання повного тексту рішення 19 березня 2018 року, у справі за позовом Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,-

В С Т А Н О В И В:

19.04.2011 року позивач ОСОБА_2 податкова інспекція у Пустомитівському районі Львівської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила стягнути з відповідача податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 53 350,00 грн.

Судом першої інстанції здійснено заміну первісного позивача ОСОБА_2 податкову інспекції у Пустомитівському районі Львівської області на Галицьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року в задоволенні позовних відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку, і такий податок сплачується до реєстрації транспортного засобу, а не після. Відтак, реєстрація транспортного засобу без сплати встановленого законом податку тягне за собою відповідальність не відповідача, а посадових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, які здійснили таку реєстрацію.

Крім того, законодавством визначений порядок узгодження сум податкового зобовязання контролюючим органом, як субєктом владних повноважень, шляхом прийняття податкових повідомлень. В межах спірних правовідносин контролюючим органом відповідного рішення не приймалось, що виключає визнання податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів податковим боргом, та як наслідок, звернення позивача до суду за його стягненням.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, винесеним із неправильним та неповним дослідженням доказів і встановленням обставин у справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, Галицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що податок з власників наземних транспортних засобів сплачується фізичними особами за місцем реєстрації таких транспортних засобів на спеціальні рахунки територіальних дорожніх фондів республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів та бюджетів міст Києва та Севастополя.

Зазначає, що листом Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державтоінспекції УМВСУ у Львівській області від 09.06.2010 р. №9/2074 повідомлено, що громадянин ОСОБА_1 23.07.2009 року здійснив першу реєстрацію вантажного автомобіля марки MERSEDES-BENZ SPRINTER, яким було присвоєно державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т4, якому було присвоєно державний номерний знак НОМЕР_2 відповідно.

Відтак, ДПІ у Сихівському районі 11.06.2010 року було надіслано громадянину ОСОБА_1 запрошення для зясування питання своєчасності та повноти нарахування і сплати податку з власників транспортних засобів. Однак на запрошення гр. ОСОБА_1 не зявився .

Таким чином, фактично гр. ОСОБА_1 податок з власників транспортних засобів у розмірі 53 350,00 грн. до бюджету не сплатив.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 28 квітня 2010 року Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи управління Державтоінспекції ГУ МВС України у Львівській області листом №9504/10/17-108/174 повідомив ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області, що на ім'я ОСОБА_1 26.01.2010 здійснено реєстрацію автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 412 (державний номерний знак НОМЕР_3) 1997 року випуску та 05.02.2010 автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER Т4 (державний номерний знак НОМЕР_4) 2002 року випуску.

Згідно з розрахунками сум податку з власників транспортних засобів сума податку, що підлягає сплаті відповідачем становить 28740, 00 грн. за автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 412 та 24610, 00 грн. за автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER Т4.

На адресу відповідача було скеровано повідомлення від 11.06.2010 та 24.06.2010 про запрошення до Державної податкової інспекції Пустомитівського району Львівської області для зясування питання щодо своєчасності та повноти нарахування сплати податку з власників транспортних засобів.

Відповідно до службової записки Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області № 145/19-024 від 20.07.2010 до бюджету від відповідача кошти по сплаті податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 28740, 00 грн. за 05.02.2010 та 17227,00 грн. за 26.01.2010 не надходили, а лише встановлено сплату позивачем 1230,00 грн. за 26.11.2010.

Також встановлено, що податковий орган не визначав відповідачу податкове зобовязання шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення.

Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 №1963-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1963-ХІІ) встановлюється податок з власників деяких наземних і водних транспортних засобів, самохідних машин і механізмів як джерело фінансування будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних шляхів загального користування та проведення природоохоронних заходів на водоймищах.

Частина 1 статті 5 Закону № 1963-XII встановлює строки сплати податку, зокрема, фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні.

Стаття 6 цього Закону встановлює порядок обчислення і сплати податку, частини шоста та восьма цієї статті передбачає, що у разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Згідно пп.1.2 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. № 2181-III (далі Закон №2181-III) податкове зобов'язання зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Порядок узгодження сум податкових зобов'язань визначений статтею 5 цього Закону.

Податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Аналіз положень наведених норм свідчить про законодавчо визначений порядок узгодження сум податкового зобов'язання контролюючим органом, як суб'єктом владних повноважень, шляхом прийняття податкових повідомлень. В межах спірних правовідносин контролюючим органом відповідного рішення не приймалось, що виключає визнання податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів податковим боргом, та як наслідок, звернення позивача до суду за його стягненням.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 2а-6598/11/1370.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року у справі №2а-4558/11/1370 за позовом Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 07.11.2018р.