Справа № 1540/4221/18
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4221/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Філімоненко А.О.,

сторін:

представник позивача - ОСОБА_1 (за ордером),

представник відповідача - ОСОБА_2Б (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 (65058, АДРЕСА_1,) до Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3) про визнання протиправним та скасування наказу № 1595 від 03.08.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 до Прокуратури Одеської області, в якому просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Одеської області від 03.08.2018 року №1595 про звільнення з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно розшукову діяльність, дізнання та досудове розслідування управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Одеської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади в органах прокуратури у звязку з ліквідацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду (пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру») у перший робочий день після закінчення його тимчасової непрацездатності.

В обґрунтування позову Позивачем зазначено, що оскаржений наказ №1595к від 03.08.2018 року про звільнення з органів прокуратури є протиправним, оскільки Відповідачем не дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України, та абз. 9 п. 11 Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури.

Ухвалою суду від 27.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням до розгляду з повідомленням сторін.

17.09.2018 року, від Відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 38-41). В обгрунтування відзиву зазначено, що на час розгляду справи права позивача не порушені, оскільки позивач не звільнений, наказ прокурора області не є реалізованим у звязку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_3 з моменту видання наказу, а тому не підлягають поновленню в порядку судового захисту.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові (а.с. 5-10).

Представник відповідача, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву (а.с. 38-41).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_3, працює в органах прокуратури з серпня 2005 року.

Наказом прокурора Одеської області від 22.12.2014 року №3008к, Позивач був призначений на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно розшукову діяльність, дізнання та досудове розслідування управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Одеської області.

Згідно з Наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015 року №68ш, у штатному розписі прокуратури Одеської області скорочено посаду яку обіймав Позивач.

В період з жовтня 2015 року по березень 2018 року, Позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, як батько, дитина якого потребує домашнього догляду.

10.04.2018 року, відповідно до наказу прокурора Одеської області від 15.03.2018 року №445к, Позивач приступив до роботи (а.с 13).

11.04.2018 року за № 11-524-18вих., Прокуратурою Одеської області було письмово попереджено Позивача про наступне вивільнення згідно з статтею 49-2 КЗпП України (а.с. 15-16).

Відповідно до наказу №572к від 11.04.2018 року в період з 07.05.2018 року по 09.06.2018 року, Позивач перебував у відпустці (а.с. 14).

11.06.2018 року за №11-7/06-18вих., Прокуратурою Одеської області було повторно попереджено Позивача про наступне вивільнення, з яким ознайомився 11.06.2018 року та від запропонованих посад відмовився (а.с. 19-22).

Відповідно до наказу №936к від 11.06.2018 року в період з 12.06.2018 року по 31.07.2018 року, Позивач перебував у відпустці (а.с.23).

З 05.07.2018 року до 27.07.2018 року, з 03.08.2018 року до 18.08.2018 року Позивач перебував на лікарняному (а.с. 24, 37).

Як зазначив представник Позивача, на час розгляду справи Позивач продовжує перебувати на лікарняному.

Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів 27.07.2018 року направлено подання №11/2/4-8499вих-18 прокурору Одеської області, в якому запропоновано звільнити Позивача з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно розшукову діяльність, дізнання та досудове розслідування управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Одеської області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 25-27).

03.08.2018 року Прокуратурою Одеської області видано наказ №1595 про звільнення начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно розшукову діяльність, дізнання та досудове розслідування управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Одеської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади в органах прокуратури у звязку з ліквідацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду (пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру») у перший робочий день після закінчення його тимчасової непрацездатності (а.с. 28).

Позивач вважає Наказ Прокуратури Одеської області №1595к від 03.08.2018 року протиправним, а тому звернувся із даним позовом до суду.

Оцінюючи оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року 1697-VII.

Статтею 4 цього Закону передбачено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст.16 зазначеного Закону, незалежність прокурора забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення на посаду та звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Статею 51 Закону № 1697-VІІ, встановлено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про прокуратуру», прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом пятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що 11.04.2018 року за № 11-524-18вих. Прокуратурою Одеської області було винесено попередження про вивільнення Позивача, яке йому вручене того ж дня, про що свідчить підпис (а.с.42-43), тому твердження Позивача про те, що дізнався про попередження лише у червні 2018 року, не відповідають дійсності.

Разом з тим, докази доведення до відома Позивача переліку вакантних посад станом на цю дату, на які може бути здійснено переведення, Відповідачем не надано. Позивачем зазначено, що про існування такого переліку дізнався лише у червні 2018 року після ознайомлення з попередженням про своє вивільнення від 11.06.2018 року за №11-7/06-18вих.

11.06.2018 року за №11-7/06-18вих., Позивача було повторно попереджено про наступне вивільнення та запропоновано перелік вакантних посад станом на цю дату, з яким він ознайомився 11.06.2018 року та від запропонованих посад відмовився (а.с. 48-49).

Отже, враховуючи, відсутність рішення про звільнення та вчинення Відповідачем дій щодо повторного попередження Позивача про наступне вивільнення, саме з 11.06.2018 року, коли Позивача було ознайомлено з переліком вакантних посад, у Відповідача розпочався перебіг двомісячного строку передбаченого ст. 49-2 КЗпП України, а тому, наказ про звільнення Позивача, можливо було прийняти не раніше 11.08.2018 року.

В свою чергу наказ №1595к про звільнення Позивача у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності було прийнято 03.08.2018 року, тобто передчасно.

Таким чином, суд вважає, що Відповідачем при прийнятті наказу від 03.08.2018 року не дотримано вимог, передбачених ст. 49-2 КЗпП України щодо попередження про наступне вивільнення Позивача не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

Також, суд зазначає, що Наказом Генеральної прокуратури України №351 від 18.12.2017 року, затверджено положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, пунктом 11 якого встановлено наступне.

Звільнення прокурора у звязку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості посад прокурорів органу прокуратури здійснюється у визначеному Законом порядку за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів з дотриманням гарантій, передбачених законодавством про працю.

Наказ Генерального прокурора про внесення змін до структури та штатного розпису або про скорочення кількості посад прокурорів органу прокуратури не пізніше наступного дня після його видання надсилається керівнику прокуратури (самостійного структурного підрозділу) для виконання та ознайомлення з ним підпорядкованих працівників.

Під час визначення переважного права залишення на роботі враховується рівень кваліфікації і продуктивності праці, зокрема досвід роботи прокурора в органах прокуратури, у тому числі на адміністративних посадах, ефективність виконання службових обовязків, покладання виконання обовязків за вищою посадою у разі відсутності основного працівника, підвищення кваліфікації, наявність наукового ступеня, вченого або почесного звання (якщо їх діяльність збігається за профілем з науковим ступенем, вченим або почесним званням), заохочень, застосування заходів дисциплінарного та матеріального впливу, а також інші обставини, які впливають на продуктивність і результативність праці.

За рівних умов продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з урахуванням положень частини другої статті 42 кодексу законів про працю України.

Не підлягають внесенню та розгляду пропозиції щодо вивільнення працівників, стосовно яких законодавством про працю України передбачено гарантії щодо заборони звільнення, крім випадків повної ліквідації органу прокуратури.

У разі скорочення однієї або декількох посад в органі прокуратури (структурному підрозділі) керівник прокуратури (самостійного структурного підрозділу), в якому відбулися такі зміни, у 5-денний строк з дати отримання копії відповідного наказу вивчає результати діяльності працівників відповідного органу прокуратури (структурного підрозділу) з метою визначення тих, які підлягають можливому подальшому вивільненню.

Інформація щодо працівників місцевої прокуратури, які підлягають можливому вивільненню, надається керівником цієї прокуратури до кадрового підрозділу регіональної прокуратури разом із документами, що підтверджують рівень кваліфікації і продуктивності праці та інші передбачені законодавством обставини, які враховуються під час визначення переважного права залишення на посаді. Керівники самостійних структурних підрозділів регіональних прокуратур та Генеральної прокуратури України таку інформацію, погоджену із заступником керівника відповідного органу прокуратури згідно з розподілом обовязків, надають до кадрових підрозділів відповідних прокуратур.

За результатами опрацювання кадровим підрозділом наданих матеріалів прокурору, який підлягає вивільненню, вручається письмове попередження за підписом уповноваженого керівника прокуратури та одночасно надаються відомості про всі наявні вакантні і тимчасово вакантні посади у відповідному органі прокуратури із зазначенням вакансій, для заміщення яких Кваліфікаційно -дисциплінарною комісією прокурорів оголошено конкурс.

Після спливу двомісячного строку з дати вручення попередження та у разі відмови прокурора від переведення в установленому порядку на іншу посаду в тому самому органі прокуратури чи переведення на посаду до іншого органу прокуратури або у разі відсутності посад, на які може бути здійснено переведення, уповноважений керівник прокуратури надсилає до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів інформацію для внесення подання про звільнення такого прокурора з посади.

Зі змісту подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, вбачається, що до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів надійшов лист прокуратури Одеської області від 13.06.2018 року №11-861вих-18 щодо внесення подання про звільнення Позивача (а.с. 25-27).

Суд вважає, що направлення зазначеної інформації 13.06.2018 року суперечить положенням абз. 9 п. 11 Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, оскільки 11.06.2018 року за №11-7/06-18вих. Прокуратурою Одеської області було винесено попередження про вивільнення Позивача, з яким він ознайомився 11.06.2018 року, а вже 13.06.2018 року до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів було направлено лист щодо внесення подання про звільнення Позивача.

Крім того, Позивач відмовися від запропонованих посад 11.06.2018 року, але мав право протягом пятнадцяти днів подати заяву про переведення до іншого органу прокуратури, тому направлення листа 13.06.2018 року є передчасним також виходячи з вимог ст. 60 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Відповідачем не дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України, ст. 60 Закону України «Про прокуратуру» та абз. 9 п. 11 Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, тому наказ №1595к від 03.08.2018 року про звільнення ОСОБА_3 є протиправним та належить до скасування.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (65058, АДРЕСА_1,) до Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Одеської області № 1595к від 03.08.2018 року про звільнення начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно розшукову діяльність, дізнання та досудового розслідування управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту Прокуратури Одеської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади в органах прокуратури у звязку з ліквідацією органу прокуратури.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 07.11.2018 року.

Суддя Бутенко А.В.

.