Справа № 2040/7211/18
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2018 р. Справа № 2040/7211/18
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по звільненню у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороди за 25 років безперервної військової служби, які ОСОБА_1 отримував за останні 24 місяці перед звільненням з лав ЗС України під час служби у військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороду за 25 років безперервної військової служби, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату донарахованих сум з урахуванням даних додаткових видів грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час проходження військової служби отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду. Проте, при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач не врахував щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороди за 25 років безперервної військової служби, які виплачувалася йому під час проходження військової служби, а отже не в повному обсязі визначив розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, що обумовило звернення до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року відкрито спрощене провадження по даній справі в порядку, передбаченому ст. 262 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія вказаної ухвали була надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

01.10.2018 року (Вх. №01-26/50276/18) від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що дії посадових осіб відповідача відповідають вимогам чинного законодавства, а тому є законними та обґрунтованими.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) в період з 17.11.1992 року по 22.12.2017 року проходив військову службу в Збройних силах України, є учасником бойових дій і пенсіонером МОУ, перед звільненням проходив службу на посаді начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби за останні 24 місяці перед звільненням (з грудня 2015 року по листопад 2017 року) позивач отримував основні види грошового забезпечення (оклад, надбавки), щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, премії, ін.), винагороду за участь в АТО, одноразові види грошового забезпечення (винагороду за участь в АТО, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2015 - 2017 роки, премію за підсумками 2015, 2016 років, премію до дня ЗСУ в 2016 році, грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 роки, премію до 14.10.2017 року, премію за підсумками І півріччя 2017 року, винагороду за 25 років безперервної служби), що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 10/12 від 09.01.2018 року та грошовим атестатом серії ЗУ № 279215, виданого Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с. 20, 21).

22.12.2017 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у Збройних Силах України, що підтверджено копією Витягу з наказу командира військової частини № 137 від 22.12.2017 року (а.с. 22).

При звільненні ОСОБА_1 було розраховано розмір одноразової грошової допомоги та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарних років в розмірі 92 475,00 грн. без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороди за 25 років безперервної військової служби, які виплачувалася йому під час проходження військової служби.

Судом встановлено, що 23.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, якою просив провести перерахунок та виплатити йому недоплачену частину одноразової грошової допомоги по звільненню в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороди за 25 років безперервної військової служби, яку позивач отримував за останні 24 місяці перед звільненням з лав ЗСУ під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 17 - 18).

Проте, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.05.2018 року №10/505 ОСОБА_1 відмовлено у здійснені відповідного перерахунку зазначивши, що відповідно до пункту 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних сил та деяким іншим особам, затвердженої наказом МОУ від 11.06.2008 № 260, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного готового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. До їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода носить характер винагороди. Грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, винагорода за безпосередню участь в АТО, винагорода за тривалу безперервну службу не є щомісячними видами грошового забезпечення, тому, у військової частини НОМЕР_1 немає правових підстав щодо включення вищевказаних виплат до розрахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби ОСОБА_1 (а.с. 19).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штату одноразова грошова допомога виплачується в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно частини 3 та 4 цієї статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою № 889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі - винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

На час установлення винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Надалі до постанови № 889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.

13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 161, згідно з якою назва і пункт 1 постанови №889 викладені в новій редакції.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889" для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно довідки Харківського обласного військового комісаріату № 10/12 від 09.01.2018 року та грошового атестату серії ЗУ № 279215, виданого військовою частиною НОМЕР_1 , позивач у період з грудня 2015 року по листопад 2017 року отримував одноразові види грошового забезпечення (винагороду за участь в АТО, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2015 - 2017 роки, премію за підсумками 2015, 2016 років, премію до дня ЗСУ в 2016 році, грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 роки, премію до 14.10.2017 року, премію за підсумками І півріччя 2017 року, винагороду за 25 років безперервної служби) (а.с. 20 - 21).

Згідно з пунктом 2 постанови №161 від 13.03.2013 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.

При цьому зміни, що вносилися до постанови №889, істотно не зачіпали положень пункту 2 цієї постанови.

На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за № 1194/18489; з наступними змінами; далі - Інструкція), положення якої стали застосовуватися з 1 жовтня 2010 року.

У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Зокрема, в пункті 3 наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.

За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.

Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень пункту 10 Інструкції, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

У первинній редакції Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абзаци другий, третій пункту 5 Інструкції в редакції від 15 листопада 2010 року).

Таким чином, аналіз нормативних положень постанови №889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону №2011-ХІІ та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Аналогічне розуміння положень постанови №889 Верховний Суд України сформулював раніше у постановах від 15 жовтня 2013 року (справа №21-368а13), 4 листопада 2014 року (справа №21-473а14), 3 березня 2015 року (справа №21-32а15), 19 травня 2015 року (справа №21-466а15).

Також, така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 18 липня 2018 року у справі № 826/5785/16, від 19 червня 2018 року у справі №825/1138/17.

Згідно частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороду за 25 років безперервної військової служби, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби за останні 24 місяці перед звільненням (з грудня 2015 року по листопад 2017 року), до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова допомога при звільненні, відповідають вимогам законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.В.Шевченко