Справа № 748/2583/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 748/2583/18 Суддя першої інстанції: Кухта В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 11 годині 15 хвилин рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Пашка Олександра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Пашка Олександра Володимировича (далі - Відповідач-1, Інспектор поліції), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - Відповідач-2, Департамент) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №275408 від 08.08.2018 року, винесену Інспектором поліції відносно ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, та застосування адміністративного стягнення у вигляді 425,00 грн.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28.09.2018 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08.10.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у Відповідача були правові підстави для складання оскаржуваної постанови про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, оскільки матеріалами справи не спростовується факт порушення останнім Правил дорожнього руху. Крім того, суд підкреслив, що використання правової допомоги є правом особи, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення, а Відповідач не заперечував проти реалізації Позивачем такого права. Крім іншого, суд зауважив, що оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення тривав більше 50 хвилин, а Позивач під час її розгляду користувався засобами телефонного зв'язку, то останній мав можливість скористатися правовою допомогою. Також суд зауважив, що ОСОБА_1 не було обґрунтовано необхідності особистої участі адвоката, Інспектор поліції представився Позивачу одразу після зупинки транспортного засобу, а скорочення назви нормативно-правового акту не свідчить про зазначення в оскаржуваній постанові неіснуючого законодавчого документу.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовну заяву. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення помилкового рішення. Наголошує на неврахуванні судом порушення Відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині позбавлення останнім права Позивача на користування правовою допомогою, а також того, що перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення Інспектор поліції не представся особі, щодо якої здійснюватиметься розгляд такої справи. Крім того, стверджує про те, що судом не було досліджено наявні у матеріалах справи докази та пояснення Позивача.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.11.2018 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні Апелянт доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених в останній підстав.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Інспектором поліції 08.08.2018 року було складено постанову серії ВР №275408 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 7; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення пп. пп. «а» та «в» п. 19.1 Правил дорожнього руху України застосовано передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 08.08.2018 року о 20:58 автомобіль ВАЗ 212140, днз. «НОМЕР_1», з причепом НОМЕР_2, днз. «НОМЕР_3», яким керував Позивач, рухався 6-им кілометром автомобільної дороги Київ - Чернігів - Н. Яриловичі, М01, з боку південного під'їзду до міста Чернігова, та у темну пору доби не увімкнув фари ближнього світла на автомобілі, а на причепі - габаритні ліхтарі, чим порушив пп. «а» п. 19.1 та пп. «в» п. 19.1 ПДР України.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 122, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. п. 1.9, 19.1 ПДР України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідачем як суб'єктом владних повноважень було доведено факт порушення Позивачем Правил дорожнього руху, останнім його не спростовано, у зв'язку з чим підстави для скасування оскаржуваної постанови, прийнятої у порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством, відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 19.1 ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі; в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту відеозапису №1, що міститься на наявному у матеріалах справи диску (а.с. 31), в останньому, починаючи з 20:56:37, а також відеозапису №2 з 20:57:47 по 20:58:14, що міститься на згаданому ж диску, зафіксовано, що автомобіль з причепом, яким керував ОСОБА_1, рухався без увімкнених фар ближнього світла та без увімкнених габаритних ліхтарів та причепі, чим, як вірно зафіксовано в оскаржуваній постанові, порушено пп. пп. «а» та «в» п. 19.1 ПДР України.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб ВАЗ 212140, днз. «НОМЕР_1», з причепом НОМЕР_2, днз. «НОМЕР_3», яким керував Позивач, рухався 6-им кілометром автомобільної дороги Київ - Чернігів - Н. Яриловичі, М01, з боку південного під'їзду до міста Чернігова, та у темну пору доби не увімкнув фари ближнього світла на автомобілі, а на причепі - габаритні ліхтарі, чим порушив пп. «а» п. 19.1 та пп. «в» п. 19.1 ПДР України, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Посилання Апелянта на порушення Відповідачем права Позивача на правову допомогу судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Зі змісту наданого Інспектором поліції відеозапису № з нагрудної камери поліцейського вбачається, що останнім роз'яснено права та обов'язки Позивачу, а також за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участю адвоката останнє було задоволено. Разом з тим, протягом тривалого часу, починаючи з 21:07:40 по майже 22:00, орієнтовний час прибуття адвоката Позивача постійно змінювався у бік збільшення, у зв'язку з чим Відповідачем було прийнято рішення здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення без очікування прибуття адвоката.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015 вказав, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов'язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки Позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб'єкта владних повноважень.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов'язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а суд першої інстанції вірно підкреслив, що Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв'язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Твердження Апелянта про те, що Інспектор поліції не представився ОСОБА_1 безпосередньо перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає помилковим з огляду на те, що приписи ст. 279 КпАП України містять вимоги щодо обізнаності особи, щодо якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, про посадову особу, яка розглядає таку справу. При цьому Позивачем не заперечується, що Відповідач представився ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу, яким керував останні, що, на переконання суду, виключає можливість необізнаності Апелянта про посадову особу, яка розглядала щодо нього справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин судова колегія вважає, що докази порушення Відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а тому висновки суду першої інстанції щодо дотримання Інспектором поліції вимог КпАП України при розгляді справи є обґрунтованими, що, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.

Доводи Позивача про те, що Чернігівським районним судом Чернігівської області не було враховано пояснень ОСОБА_1, а також не досліджено пояснення останнього та аудіозаписи, що містяться на диску (а.с. 30), апеляційний адміністративний суд вважає помилковими з огляду на те, що зі змісту журналу судового засідання (а.с. 36-37) вбачається, що судом першої інстанції здійснювалося як дослідження письмових матеріалів справи, так і відеозаписів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Пашка Олександра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 05» листопада 2018 року.