Справа № 821/790/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/790/18

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономної Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен-Херсон» до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономної Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рошен-Херсон» (далі ТОВ «Рошен-Херсон») звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення від 16 квітня 2018 року:

- №000110422 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за податковими зобовязаннями на суму 18 662,00 грн. та за штрафними фінансовими санкціями на суму 889,75 грн.;

- № про збільшення податку на додану вартість за податковими зобовязаннями на суму 5 931,00 грн. та за штрафними фінансовими санкціями на суму 1 482,5 грн.;

- №, яким зменшено суму від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 14 805,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог товариство наголошує на дотриманні, при здійсненні господарської діяльності, вимог ст.ст. 44,138 та 198 Податкового Кодексу України, зокрема щодо ведення обліку доходів та витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєкта оподаткування та податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

До того ж, ТОВ «Рошен-Херсон», з посиланням на правову позицію Верховного Суду та практику Європейського Суду з прав людини, стверджує про те, що платник податку не повинен нести відповідальність за невиконання постачальником послуг своїх зобовязань зі сплати податку і в результаті подвійно сплачувати податок на додану вартість, а також сплачувати пеню.

За клопотанням контролюючого органу, судом першої інстанції, відповідно до ст. 52 КАС України допущено процесуальне правонаступництво Головного управління ДФС у Херсонській області на Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономної Республіці Крим та м. Севастополі (далі ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі).

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що виконання контрагентами позивача послуг та відповідно їх оплата підтверджується документально, а господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що податковим органом не було досліджено всебічно фінансово-господарської діяльності позивача, а лише зазначені встановлені іншими фіскальними органами факти на підставі яких, посадові особи ГУ ДФС у Херсонській області відобразили в акті перевірки припущення щодо нереальності господарських операцій.

На думку суду першої інстанції, наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів фіскального органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

Суд підтримав правову позицію позивача, що податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема: від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі в апеляційній скарзі зазначає про необґрунтованість рішення суду першої інстанції з мотивів відсутності повного та всебічного дослідження судом, при прийнятті рішення, всіх істотних обставин справи.

Слід зазначити, що зміст апеляційної скарги не містить в собі аргументів, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження судом першої інстанції доказів і встановлених обставин справи, а відтворює зміст акта перевірки контролюючого органу, де відображена господарська діяльність контрагентів позивача.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову ТОВ «Рошен- Херсон» в задоволенні позову.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про необґрунтованість доводів контролюючого органу та правосудність судового рішення.

Представник апелянта в судове засідання суду апеляційної інстанції не зявився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представники позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на наступне.

Так, судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «Рошен-Херсон» є оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами.

30 березня 2018 року ГУ ДФС у Херсонській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Рошен-Херсон» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2015-2016 роки та податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками: ПП «Вега-Ремстрой» за червень 2015 року, ПП «Лагуна-Біч» за липень, серпень, вересень 2015 року, ПП «Фебрус» за листопад, грудень 2015 року, ПП «Пайола» за березень 2016 року, ПП «Фанди Бей» за травень 2016 року та подальшого використання придбаного товару, відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності.

У той же день, за результатами проведеної перевірки, складено акт №61/21-22-14-06/39723515 (далі акт перевірки), в якому зафіксовані порушення ТОВ «Рошен-Херсон» наступних вимог податкового законодавства:

- пп. 134.1.1. п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємства за 2015 рік на суму 15 103 грн., за І квартал 2016 року на суму 1 779 грн., за І півріччя 2016 року на суму 3 559 грн., за 9 місяців 2016 року на суму 3 559 грн., за 2016 рік на суму 3 559 грн.

- п. 44.1, п.44.6 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, що стало підставою для завищення податкового кредиту з ПДВ та призвело до завищення суми відємного значення - різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19 Декларації з ПДВ) за червень 2015 на суму ПДВ 6 975 грн., за серпень 2015 на суму ПДВ 1 961 грн. грн.

Окрім цього, дані порушення призвели до заниження значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до бюджету (р.18.1 Декларації з ПДВ) за липень 2015 на суму ПДВ 1 961 грн., за вересень 2015 року на суму ПДВ 1 961 грн., за листопад 2015 року на суму ПДВ 1 977 грн., за грудень 2015 року на суму ПДВ 1 977 грн., за березень 2016 року на суму ПДВ 1 977 грн., за травень 2016 року на суму ПДВ 1 977 грн.

Зазначені порушення, на думку контролюючого органу, відбувались за наступними господарськими операціями.

Так, за результатами господарських операцій позивача з ПП «Вега-Ремстрой» відбулось заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності, відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за 2015 рік на суму 34 723 грн. та завищення податкового кредиту з ПДВ за червень 2015 року на загальну суму 6 944 грн.

Господарські операції позивача з ПП «Лагуна Біч» призвели до заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності, відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за 2015 рік на загальну суму 29 409,99 грн. та завищення податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 5 882 грн.

Здійснюючи господарські операції з ПП «Фебрус», позивач допустив заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності, відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за 2015 рік на суму 19 770 грн. та завищення податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 3 954 грн.

Господарські операції позивача з ПП «Пайола» призвели до заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності, відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за 1 квартал 2016 року на суму 9 885 грн. та завищення податкового кредиту з ПДВ за березень 2016 року на суму 1977 грн.

Остання господарська операція, на яку звертає увагу ГУ ДФС у Херсонській області, це взаємовідносини позивача з ПП «Фанди Бей», які на думку субєкта владних повноважень, призвели до заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності, відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за перше півріччя 2015 року на загальну суму 29 409,99 грн. та завищення податкового кредиту з ПДВ за травень 2016 року на суму 1977 грн.

За твердженням контролюючого органу, перелічені вище порушення відбулись у звязку з тим, що постачальники ПП «Вега-Ремстрой», ПП «Лагуна-Біч», ПП «Фебрус» ПП «Пайола», ПП «Фанди Бей» є учасниками «конвертаційного центру».

За фактом скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України слідчим слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Житомирській області внесені відомості до ЄРДР.

Наведені в акті висновки стали підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень від 16.04.2018 року:

- № щодо збільшення податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 18 662,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 889,75 грн.;

- № щодо збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 5 931,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 482,5 грн.;

- № щодо зменшення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 14 805,00 грн.

Як слідує зі змісту апеляції, звинувачення контролюючого органу на адресу ТОВ «Рошен-Херсон» складаються з того, що товариство занизило податок на прибуток, зависило податковий кредит з ПДВ, що призвело до завищення від'ємного значення та заниження значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту.

Перевіряючи правильність кваліфікації спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Так, вирішуючи питання, чи порушені позивачем вимоги п.п. 134.1.1 п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України, яка дає визначення обєкта оподаткування, суд першої інстанції обґрунтовано провів правовий аналіз наступних статей Податкового кодексу України.

В силу статті 149 Податкового кодексу України податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового кодексу України це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14. 1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті, інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Для визначення питання щодо порушення позивачем правил формування податкового кредиту, слід звернутися до наступних норм Податкового кодексу України.

Так, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За статтею 1 та частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Ці документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій вони фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Правовий аналіз судового рішення, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про те, що в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки суду про встановлені обставини, відповідають дійсності та підтверджуються належними та допустимими доказами.

Так, матеріалами справи встановлено, що на підставі договору оренди №22 від 18.05.2015 року та акту прийому-передачі майна в оренду від 01.06.2015 року позивач прийняв в платне тимчасове користування офісні приміщення №№57 - 60 загальною площею 192,02 кв. м та 2 кв. м у телекомунікаційному приміщенні, а також частину приміщень першого поверху корпусу №5 площею 761,64 кв. м. за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, 66.

02.06.2015 року між ТОВ «Рошен-Херсон» (Замовник) та ПП «Вега-Ремстрой» (Підрядник) укладено договір підряду №02/06/2015.

Відповідно до умов вказаного договору, Підрядник зобовязується за завданням Замовника виконати ремонтно-будівельні роботи офісного приміщення за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, буд. 66 Е, 4-поверх, кім. №57 - 60, а Замовник зобовязується прийняти ці роботи та оплатити їх вартість.

За домовленістю сторін, Підрядник виконує роботи з використанням власних засобів та матеріалів, а також матеріалів Замовника, що передаються підряднику відповідно до Акту приймання-передачі (без переходу права власності). Факт прийняття виконаних робіт Підрядником робіт посвідчується підписанням сторонами акту виконаних робіт.

Для підтвердження виконання умов договору підряду між ТОВ «Рошен-Херсон» та ПП «Вега-Ремстрой» до перевірки, посадовим особам контролюючого органу, надано затверджена сторонами договірна ціна на ремонтно-будівельні роботи офісного приміщення, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, відомість ресурсів до локального кошторису №2-1-1, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за червень 2015 р. (за формою КБ-3), акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2015 р.(за формою КБ -2в), підсумкова відомість ресурсів, акт приймання-передачі матеріалів замовника, а також податкова накладна від 02.06.2015 року, яка була видана ПП «Вега- Ремстрой» на адресу позивача.

Для підтвердження оплати виконаних робіт позивач надав платіжне доручення №77 від 25.06.2015 року на суму 41667,60 грн. (т.1 а.с.64-100).

Вважаючи даний правочин нікчемним, ГУ ДФС у Херсонській області спиралось на дані Єдиного реєстру податкових накладних про те, що ПП «Вега-Ремстрой» документувало операції з постачання робіт/послуг одночасно в різних регіонах України та вважало, що дане підприємство не мало достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів для виконання задекларованого обсягу підрядних робіт на різних обєктах які знаходяться в різних регіонах України.

До того ж, підставою для визнання правочину таким, що не відбувся, відповідач вважав внесені до ЄРДР відомості про скоєння злочину за ч.2 ст.205 КК України.

Вважаючи дані аргументи такими, що не відповідають податковому законодавству, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 12.04.2018 року у справі №805/4710/16-а та у постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року у справі № 21-1359а15, де зазначено, що відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб'єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності, суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Слід зауважити, що ТОВ «Рошен-Херсон», заперечуючи проти доводів субєкта владних повноважень довів факти виконання послуг та оплати їх вартості, адже господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності.

Окрім того, позивачем надані документи про те, що основним видом діяльності ПП «Вега-Ремстрой» є будівництво житлових і нежитлових будівель (Код КВЕД 41.20). Указаним підприємством отримано ліцензію ДАБІ України серії АЕ №290657, строк дії якої з 16.05.2014 року по 16.05.2017 року.

Відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і утриманого з них податку за формою №1 ДФ, що міститься в акті перевірки, на ПП «Вега-Ремстрой» працювало у II кварталі 2015 року - 8 чоловік.

Переходячи до дослідження господарських взаємовідносин між ТОВ «Рошен-Херсон» та ПП «Лагуна-Біч», колегія суддів встановила наступне.

01 липня 2015 року між ТОВ «Рошен-Херсон» (Замовник) та ПП «Лагуна-Біч» (Перевізник), в особі директора ОСОБА_3 укладено договір №01/07Р про перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до умов вказаного договору Перевізник зобовязується здійснювати перевезення вантажів автомобільним транспортом територією України та надавати інші допоміжні послуги, повязані із перевезенням, а Замовник зобовязується приймати та сплачувати послуги Перевізника на умовах, визначених цим Договором.

На виконання вказаного договору позивачем надано до перевірки:

- акти здачі-прийняття робіт, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення, податкові накладні (т.1 а.с.28).

Судом першої інстанції на підставі доказів, що надані позивачем, встановлено, що товарно-транспортні накладні підписані особами, уповноваженими на це Перевізником, а саме завідувачем складом ОСОБА_4, водієм/експедитором ОСОБА_5 та відповідальною особою вантажоодержувача завідуючим складом ОСОБА_6

Такими доказами є накази щодо призначення на посади на вказаних підприємствах (т.1 а.с.11-143).

Також, судом апеляційної інстанції було досліджено обставини наявності у позивача складського приміщення, куди доставлявся товар Перевізником ПП «Лагуна Біч».

Так, відповідно до договору оренди нерухомого майна №2 від 01.06.2015 року, укладеного між ТОВ «АТФ ім. Солодухіна» та ТОВ «Рошен-Херсон», останньому надано в тимчасове платне користування складське приміщення склад №1 камера №2, 3 загальною площею 434,1 кв. м та офісні приміщення: каб. 10, 11, 12 загальною площею 83 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, буд. 34.

Судом першої інстанції було досліджено, що товар, який прибував на склад позивача у м. Нова Каховка та перевозився ПП «Лагуна-Біч», у подальшому реалізовувався позивачем - контрагентам-покупцям. При цьому кількість та найменування товару, що перевозився приватним підприємством «Лагуна-Біч» з одного складу ТОВ «Рошен-Херсон» до іншого, відповідає кількості та найменуванню реалізованого в подальшому товару.

У рішенні суду першої інстанції проведений ретельний аналіз вказаних операцій з посиланням на відповідну бухгалтерську документацію та обґрунтовано зазначено, що контролюючим органом при проведенні перевірки не досліджувались вищезазначені факти.

З наведеного вбачається, що спірні господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та в податковій звітності, а право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Доводи апелянта щодо безтоварності вказаної операції полягають в тому, що неможливо ідентифікувати зазначених у первинних бухгалтерських документах посадових осіб, які здійснювали господарські операції з перевезення.

Контролюючий орган вважав, що підписи на наданих до перевірки документах не є дійсними, адже документи підписані невстановленими особами, а тому не мають статусу первинного документу.

Так, апелянт звертає увагу на те, що керівником ПП «Лагуна Біч» був ОСОБА_3, який проживає в м. Севастополі АРК (тимчасово окупована територія). Між тим, від слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Житомирській області отримано інформацію про те, що відповідно до листа Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11.08.2016 №5/3/-79 ОСОБА_3 період з 01.01.1990 по теперішній час державного кордону України не перетинав.

На думку суду апеляційної інстанції, вказаний довід не може бути беззаперечною підставою для визнання господарської операції безтоварною, адже не надано належних доказів того, що на договорі про перевезення вантажів автомобільним транспортом, на актах здачі - прийняття робіт, на податковій накладній, підпис керівника підприємства підроблена.

Також на спростування доводів апелянта про безтоварність, описаної вище господарської операції, колегія суддів зазначає, що одним з видів діяльності ПП «Лагуна Біч» надання послуг є вантажним автомобільним транспортом, а недоліки, допущені субєктами господарювання в товарно-транспортних накладних, не позбавляють їх статусу первинних документів, на що, зокрема, звернув увагу Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 року у справі №813/1766/17.

Наступне, про що зазначає апелянт це нереальність господарських операцій між позивачем та ПП «Фебрус», ПП «Пайола», ПП «Фанди Бей» щодо перевезення, останніми, кондитерських виробів.

В обґрунтування своїх доводів апелянт стверджує, що керівники вказаних підприємств не знаходяться на території України, а тому неможливо ідентифікувати у первинних бухгалтерських документах посадових осіб, які здійснювали господарські операції.

Далі, апелянт оперує фактом внесення до ЄРДР відомостей про скоєння невстановленими особами злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України з метою прикриття незаконної діяльності, шляхом здійснення реєстрації та перереєстрації, зокрема ПП «Фебрус», ПП «Пайола», ПП «Фанди Бей».

Досліджуючи дані аргументи апелянта, колегія суддів встановила, що на підтвердження здійснення господарських операцій між ТОВ «Рошен-Херсон» ПП «Фебрус» позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжні доручення, податкові накладні №130 від 20.11.2015 року на суму 11 862,00 грн. та №138 від 21.12.2015 року на суму 11 862,00 грн.

При цьому, як обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, частина з перелічених вище документів підписана не керівником підприємства ОСОБА_7, який за твердженням апелянта відсутній на території України, а ОСОБА_8, який був уповноважений на відповідні дії.

Підтверджуючи придбання послуг перевезення від контрагентів ПП «Пайола» та ПП «Фанди Бей» позивачем до перевірки були надані відповідні договори, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки - фактури, товарно - транспортні накладні, платіжні доручення, податкові накладні.

За таких умов, можливо зробити висновок, що факт придбання позивачем послуг перевезення, оплати їх вартості документально встановлений, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача.

Одним із елементів, що підтверджує реальність господарської операції є подальший рух товарів, які були предметом надання послуг з перевезення вказаними контрагентами-постачальниками, водночас, як правильно зауважив суд першої інстанції, ГУ ДФС у Херсонській області при проведенні перевірки не досліджувало вказане питання, попри те, що для цього були підстави.

Варто також зазначити, що посилання апелянта на внесення відомостей до ЄРДР не свідчить про неправильність висновків суду першої інстанції щодо протиправності прийнятих податкових повідомлень-рішень, позаяк відсутній обвинувальний вирок за фактом скоєння контрагентами-постачальниками позивача злочину передбаченого ч.2 ст.205 КК України, у здійсненні фіктивного підприємництва контрагентів позивача.

Понад те, слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 27.02.2018 року у справі №813/1974/17, від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, від 15.05.2018 року у справі №822/2348, від 29.03.2018 року у справі №826/3498/15, згідно з якою факт наявності вироку, ухваленого на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого, є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироку, який набрав законної сили (справа №826/3498/15).

Отож, навіть наявність вироку, за правовою позицією Верховного Суду, не є безумовним фактом нереальності господарських операцій.

Слушно зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази щодо проведення будь-яких податкових перевірок відносно перелічених вище контрагентів, висновки щодо відсутності трудових ресурсів, матеріальної бази, відсутності посадових осіб на території України зроблені на підставі інформаційних баз ДФС та інформації отриманої від слідчих органів.

Між іншим, усі контрагенти позивача зареєстровані в Єдиному державному реєстрів юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, види надання вказаними контрагентами послуг співпадає з основним видом їх діяльності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дослідження питань права повинно бути повязане із застосуванням правил національного, європейського та міжнародного права.

В контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав і основних свобод людини було прийнято Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

В статті 17 даного Закону вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Серед найбільш відомих рішень Європейського суду з прав людини щодо права платника ПДВ на податковий кредит/бюджетне відшкодування за операціями з несумлінними з податкової точки зору постачальниками можна виділити три основні у справах: «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).

Приймаючи ці рішення, Європейський суд дійшов висновку, що позбавлення податковими органами права платників ПДВ на податковий кредит/бюджетне відшкодування з причин виявлення зловживань з боку їхніх постачальників є порушенням статті 1 Протоколу 1 до Конвенції. Адже немає доказів залучення платника ПДВ до протиправної діяльності, повязаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників. В цьому випадку недотримується принцип пропорційності, тобто справедливого балансу між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

З огляду на викладене, є доцільним застосування судом першої інстанції практики Європейського суду з прав людини, яка викладена в перелічених вище рішеннях.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, на підставі ст. 316 КАС України, є всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономної Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен-Херсон» до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономної Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 01.11.2018 року.