Справа № 826/12716/15
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О, Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та Міністерства внутрішніх справ України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2018 року

у справі №826/2237/17 (розглянутої в порядку письмового провадження)

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Міністерства внутрішніх справ України

та Департаменту державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України Департаменту державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, в якому просив: визнати протиправними дій щодо відмови листами від 19.03.2015 року № 15/4-Р-56 та від 30.04.2015 року № 15/4-Р-154 у виплаті грошового забезпечення та зобов'язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 01 червня 2009 року по 28 жовтня 2011 року за посадою начальника управління з питань комплектування і проходження служби Департаменту роботи з персоналом Міністерства внутрішніх справ України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно не здійснював виплату позивачу грошового забезпечення з 01 червня 2009 по 28 листопада 2011 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.06.2016 касаційну скаргу задоволено, судові рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року скасовані з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо невиплати грошового забезпечення ОСОБА_3 за час перебування його у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України з 01.06.2009 по 21.12.2009. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України нарахувати та виплатити розрахунок належного до виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення за час перебування його у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України з 01.06.2009 по 21.12.2009. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відсутні підстави для виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови щодо виплати грошового забезпечення з 21.12.2009 по 28.10.2011 та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду в цій частині, що є підставою для його часткового скасування.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що наявні підстави для виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у повному обсязі оскільки трудові стосунки з позивачем були припинені лише 28.10.2011.

Відповідачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив (заперечення) на апеляційні скарги позивачем не надано.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права. Водночас відповідач заперечував проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача.

Позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги відповідача заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність. Водночас позивач підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення й ухвалити в цій частині нове рішення, з урахуванням його вимог.

Представник Департаменту державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги Міністерства внутрішніх справ України та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права, водночас представник заперечував проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Міністерства внутрішніх справ України задоволенню не підлягає, тоді як апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду слід змінити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, починаючи з 1987 року.

Останньою посадою, на якій перебував позивач була посада начальника управління з питань комплектування і проходження служби Департаменту роботи з персоналом МВС України.

Наказом МВС України №15 «Про внесення змін до штату центрального апарату МВС України» від 18.01.2008 посаду начальника управління з питань комплектування і проходження служби Департаменту роботи з персоналом МВС України, на якій перебував позивач скорочено.

25 січня 2008 року МВС України №161о/с ОСОБА_3 зараховано у розпорядження МВС України наказом МВС України. Строк, на який позивача було зараховано у розпорядження МВС в наказі не зазначений.

Наказом МВС України № 3223 о/с від 21.12.2009 позивача призначено на посаду помічника начальника Департаменту державної служби охорони, про що останнього повідомлено листом Департаменту кадрового забезпечення МВС України від 21.12.2009 № 6/1/2-6256.

Відповідно до наявних в матеріалах справі листків непрацездатності, ОСОБА_5 перебував на лікарняному у період з: 28.01.2008 по 16.02.2008, 17.03.2008 по 03.04.2008, 05.05.2008 по 20.05.2008, 21.05.2008 по 17.06.2008, 17.06.2008 по 07.07.2008, 08.07.2008 по 29.07.2008, 30.07.2008 по 18.08.2008, вересень 2008 по 03.10.2008, 14.10.2008 по 12.11.2008, 13.11.2008 по 25.12.2008, 26.12.2008 по 30.12.2008, 13.02.2009 по 27.02.2009, 04.11.2009 по 20.11.2009,23.11.2009 по 04.12.2009.

З 31.12.2008 по 10.01.2009, з 11.01.2009 по 24.02.2009, з 25.02.2009 по 11.03.2009 позивач перебував у відпустці.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами 21.12.2009 позивач з часу призначення його на нову посаду до роботи не приступив, грошовий та речовий атестати не надав.

Наказом МВС України № 192 від 21.05.2010 посада помічника начальника Департаменту державної служби охорони була скорочена у зв'язку із організаційно-штатними змінами. Про необхідність прибути до ДДСО для вирішення питання про подальше проходження служби позивача також було повідомлено, але останній так і не прибув.

За фактом не виходу позивача на роботу було проведене службове розслідування та складений наказ про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності від 03.10.2011 №161.

Наказом МВС України від 28.10.2011 №1148 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни на підставі п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою про доходи позивача №300 від 19.03.2015 за період з січня 2008 року по травень 2009 року ОСОБА_3 було нараховано 113 514,15 грн.

За період з 01.06.2009 по 20.12.2009 позивачу не нараховувалося та не виплачувалося грошове забезпечення.

ОСОБА_3 звернувся до відповідача з проханням виплатити йому грошове забезпечення за серпень 2008 року, січень і квітень 2009 року та з 01.06.2009 по 28.10.2011, однак листами від 19.03.2015 № 15/4-Р-56 та від 15/4-Р-154 МВС України повідомило позивача про необхідність звернутися до Департаменту державної служби охорони.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, з метою поновлення своїх прав на отримання грошового забезпечення з період з 01.06.2009 по 28.10.20011 ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення за час перебування позивача у розпорядженні МВС України з 01.06.2009 по 21.12.2009.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок, умови проходження та звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, у тому числі, і у частині оплати праці, врегульовані законодавством України, зокрема, але не виключно: Законом України від 20 грудня 1992 року № 565-ХІІ «Про міліцію» , Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114; Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896.

Відповідно до п. 40 «в» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції.

При цьому враховується, що при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках /крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною/, на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Аналогічні норми закріплені в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 N 499.

Відповідно до п.п.3.4.1 - 3.4.3 п.3.4 зазначеної Інструкції N 499 при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу зараховуються в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ України. До цього строку не зараховується період перебування у відпустках та на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

За період перебування особи рядового і начальницького складу в розпорядженні органу внутрішніх справ їй виплачується грошове забезпечення з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п.п. 3.4.5 п.3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 N 499 при виплаті грошового забезпечення в період перебування в розпорядженні не зараховується, зокрема, час перебування в черговій відпустці; час перебування на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до п.п. 3.4.6 п.3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 N 499 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільнені від займаних посад і перебувають у розпорядженні, не використавши чергової відпустки, або щодо яких затримано вирішення питання про їх подальше використання на службі як правило, надається невикористана чергова відпустка. За час чергової відпустки грошове забезпечення їм виплачується в розмірі, установленому за основною посадою на день зарахування в розпорядження.

Згідно з п.п.3.4.4 п.3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 N 499 днем зарахування в розпорядження вважається день підписання наказу про зарахування в розпорядження або день, зазначений у наказі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції з 25.01.2008 по травень 2009 року ОСОБА_3 перебував у розпорядження МВС України. В подальшому був призначений наказом МВС України № 3223 о/с від 21.12.2009 на посаду помічника начальника Департаменту державної служби охорони.

Проте як свідчать матеріали справи та не заперечують сторони у справі грошове забезпечення позивачу було виплачено за період січень 2008 року по травень 2009 року.

Обґрунтовуючи припинення виплати позивачу грошового забезпечення, відповідачі посилались, зокрема, на те, що перебування у розпорядженні може бути не більш ніж 15 діб, а у виняткових випадках - не більше двох місяців, а отже, строк перебування позивача у розпорядженні МВС України закінчився 23.06.2009.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи та зважаючи на зміст наказу МВС України, строк, на який позивач передавався у розпорядження МВС в наказі не вказаний, доказів будь-якого погодження продовження строку перебування позивача в розпорядженні МВС України чи припинення його перебування в розпорядженні МВС України відповідач суду не надав. Доводи про те, що такий строк закінчився 23.06.2009 є необґрунтованими та такими, що протирічять вимогам наведеної вище Інструкції.

Крім того, з наданих сторонами пояснень та матеріалів справи судом встановлено, що у період з 28.01.2008 по 16.02.2008, 17.03.2008 по 03.04.2008, 05.05.2008 по 20.05.2008, 21.05.2008 по 17.06.2008, 17.06.2008 по 07.07.2008, 08.07.2008 по 29.07.2008, 30.07.2008 по 18.08.2008, вересень 2008 по 03.10.2008, 14.10.2008 по 12.11.2008, 13.11.2008 по 25.12.2008, 26.12.2008 по 30.12.2008, 13.02.2009 по 27.02.2009, 04.11.2009 по 20.11.2009,23.11.2009 по 04.12.2009 ОСОБА_5 перебував на лікарняному, а з 31.12.2008 по 10.01.2009, з 11.01.2009 по 24.02.2009, з 25.02.2009 по 11.03.2009 позивач перебував у відпустці.

Оскільки позивачем було оскаржено до відповідача саме відмова у виплаті грошового забезпечення та зобов'язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 01 червня 2009 року по 28 жовтня 2011 року, та з огляду на те що фактично з 25.01.2008 по 21.12.2009 позивач перебував у розпорядженні МВС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо невиплати грошового забезпечення позивачу за час перебування його у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України з 01.06.2009 по 21.12.2009 та відповідно обов'язку нарахувати та виплатити розрахунок належного до виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення за час перебування його у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України з 01.06.2009 по 21.12.2009.

Водночас колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог з 22.12.2009 по 28.10.2011, з огляду на наступне.

Наказом МВС України № 3223 о/с від 21.12.2009 позивача призначено на посаду помічника начальника Департаменту державної служби охорони, про що останнього повідомлено листом Департаменту кадрового забезпечення МВС України від 21.12.2009 № 6/1/2-6256.

Проте після призначення ОСОБА_3 на посаду помічника начальника Департаменту державної служби охорони, позивач до роботи не приступив, документів для зарахування його на посаду не надавав.

Необхідно зазначити, що позивачем не надано до суду докази оскарження наказу №3223 про призначення його на посаду та наказу №1148 від 28.10.2011 про звільнення з посади в судовому порядку.

Згідно з п.п.2.2.1 - 2.2.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 №499 посадові оклади встановлюються залежно від штатних посад у розмірах, визначених схемами посадових окладів, затверджених наказом МВС від 31.12.2007 N 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", для курсантів навчальних закладів органів внутрішніх справ згідно з додатком 1, для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ згідно з додатками 4-20, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ згідно з додатком 21.

Конкретний розмір посадового окладу особі рядового чи начальницького складу встановлюється наказом про особовий склад одночасно з призначенням на відповідну посаду.

У разі призначення у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів на посади з меншим посадовим окладом за особами рядового і начальницького складу зберігаються посадові оклади за попередніми посадами.

У разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.

При звільненні з посади в разі призначення на іншу штатну посаду посадовий оклад за попередньою посадою виплачується особі рядового чи начальницького складу до дня призначення на нову штатну посаду.

Відповідно до пункту 1.6 розділу першого Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 №499, за час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3 після призначення його на посаду помічника начальника Департаменту державної служби охорони 21.12.2009, до роботи не приступив, то підстави для виплати позивачу грошового забезпечення з моменту його призначення і до звільнення відсутні.

Водночас приймаючи рішення про обов'язок відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_3 належне йому грошове забезпечення з 01.06.2009 по 21.12.2009, суд першої інстанції не визначив належну суму виплат.

Відповідно до позиції зазначеній у постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року справа №21-395а13 суд, ухвалюючи рішення, має вирішити питання про виплату середнього заробітку(грошового забезпечення), визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Пунктом 1.12 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №499 встановлено, що грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

Згідно з абз. 1 п. 1.6. Інструкції №499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 3.4.3. Інструкції №499 керівниками підрозділів здійснюється облік робочого часу осіб, які перебувають у розпорядженні за відповідними посадами. Виплата грошового забезпечення вказаним особам проводиться з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, протягом строку, установленого Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 78 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ встановлено, що особи начальницького складу, зазначені в пункті 76 цього Положення користуються правами і пільгами, встановленими для осіб начальницького складу, які проходять службу в органах внутрішніх справ. Усі види належного забезпечення видаються їм за рахунок коштів міністерств і відомств, в яких вони працюють. Грошове забезпечення цим особам виплачується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача грошового забезпечення з 01.06.2009 по 21.12.2009.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Так судом першої інстанції встановлено період, за який підлягає виплата позивачу грошового забезпечення.

Разом з цим судом першої інстанції при прийнятті рішення не зазначено кількість днів, за які необхідно здійснити виплату та відповідно не визначено суму грошового забезпечення, що підлягає виплаті.

Судом апеляційної інстанції було витребувано у відповідача довідку про доходи ОСОБА_3 за останні два календарні місяці перед скороченням посади та зарахуванням його у розпорядження МВС.

На зазначений запит в судовому засіданні відповідачем було надано довідку про доходи ОСОБА_3 №300 від 19.03.2015.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики №10338/0/14-08/13 від 30.09.2008 визначено розрахунок норм робочого часу на 2009 рік та визначено кількість робочих днів на кожен календарний місяць відповідного року.

Так за період з 01.06.2009 по 21.12.2009 кількість робочих днів становить - 143 робочих дня.

Водночас згідно наданої відповідачем довідки про доходи ОСОБА_3 сума середнього середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення) складає 327,04 грн.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за зазначений період складатиме 46 766,72 грн.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні із зазначенням суми стягнення за час вимушеного прогулу.

Нормами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам статті 86 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині щодо визначення суми стягнення грошового забезпечення

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 308, 310, 317, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2018 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення наступним чином:

«Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України (м. Київ, 01601, вул. А.Богомольця, 10, ) нарахувати та виплатити розрахунок належного до виплати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) грошового забезпечення за час перебування його у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України з 01.06.2009 по 21.12.2009 у розмірі 46 766,72 грн. (сорок шість тисяч сімсот шістдесят шість гривень та сімдесят дві копійки)».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст виготовлено 06 листопада 2018 року.