Справа № 826/3/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 жовтня 2018 року № 826/3/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Васильченко І.П., суддів: Вєкуа Н.Г., Федорчука А.Б. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
ДоКабінету Міністрів України
провизнання протиправним та скасування пункту 9 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 в частині «До заяви додається довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописку»,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та скасування пункту 9 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 в частині «До заяви додається довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописку».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 09.01.2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі, призначено підготовче за сідання на 15.02.2018р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.02.2018 р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваного пункту 9 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР з огляду на невідповідність його вимогам чинного законодавства.

Відповідач згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні.

В судове засідання сторони не з'явились. Враховуючи приписи ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розглядати справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із статтею 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, забезпечує виконання Конституції і законів України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Зазначені положення Конституції України кореспондують зі статтею 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та статтею 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», відповідно до яких систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Відповідно до вимог статті 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує свою діяльність на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Стаття 117 Конституції України, стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» регламентує повноваження Кабінету Міністрів України, який в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Частиною 3 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено, що пунктом 9 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 (далі - Положення), встановлено, що для одержання службового жилого приміщення відповідний працівник подає заяву адміністрації підприємства, установи, організації. До заяви додається довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописку. Члени сім'ї заявника, які бажають оселитися в службове жиле приміщення, дають письмову згоду на проживання в зазначеному приміщенні

Не погоджуючись із зазначеним пунктом Положення та посилаючись на відсутність нормативно - правового акту, який би визначав суб'єкта владних повноважень, який наділений правом щодо видання вказаних довідок, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Форма довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописка встановлювалась Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Українською республіканською радою професійних спілок від 11.12.1984 № 470.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 р. № 861 «Про внесення змін до постанов Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470 і Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. № 117», довідка з місця проживання про склад сім'ї була вилучена з обігу як офіційний документ.

Так, п. 18 Постанови Ради Міністрів УРСР та Українською республіканською радою професійних спілок від 11.12.1984 № 470 викладено в новій редакції, зокрема замість фрази «довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописку», видана організацією, яка здійснює експлуатацію жилого будинку, або громадянином, який має у приватній власності житловий будинок (частину будинку), квартиру» зазначено «довідка про реєстрацію місця проживання особи на кожного члена сім'ї, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, сільським головою (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації), за формою, встановленою в додатку 13 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 28, ст. 1108)»

Таким чином, документ, який підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи є довідка про реєстрацію місця проживання, форму (додаток 13) якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»

Згідно з п. 3 зазначених Правил, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що виконання п. 9 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 здійснюється при наданні довідки про реєстрацію місця проживання особи на кожного члена сім'ї, виданої виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), за формою встановленою додатком 13 до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 02.03.2016 р. № 207.

У свою чергу, суд звертає увагу, що рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.03.2017 р. № 251, позивач взятий на квартирний облік до загальної черги на отримання житлових приміщень та включений до списку осіб, які користуються правом першочергового отримання жилих приміщень.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів відмови у наданні службового жилого приміщення внаслідок ненадання необхідних довідок, передбачених оскаржуваним пунктом розпорядження та з огляду на роз'яснення оскаржуваного пункту щодо суб'єкта владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо видачі відповідних документів, суд зазначає про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.П.Васильченко

Судді: Н.Г.Вєкуа

А.Б.Федорчук