Справа № 826/3982/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3982/18 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2018 (м. Київ, повний текст виготовлено 01.08.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати пенсію за віком з 30.04.2010 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що відмова пенсійного органу у призначенні йому пенсії є необґрунтованою та незаконною.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що на даний час питання виплати пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за її межі, потребує врегулювання, підстав для первинного призначення пенсії на території України немає.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2018 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

31.10.2018 до суду апеляційної інстанції прибула представник позивача, однак на саме судове засідання не з'явилась, повідомивши про це секретаря судових засідань.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач виїхав 27.12.1991 на постійне проживання до Ізраїлю; пенсію до дня виїзду на території України не призначено.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, представник позивача звертався до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою № 1354 від 09.08.2017 про призначення та виплату пенсії (а.с. 70-72).

Проте, листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 46061/03 від 22.08.2017 позивачу повідомлено, що для призначення пенсії йому необхідно надати документи, які визначені в пункті 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846), зокрема оригінали та копії паспорту; ідентифікаційного коду; трудової книжки. Також позивачу роз'яснено, що на даний час питання виплати пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за її межі, потребує врегулювання, підстав для первинного призначення пенсії на території України немає.

В подальшому представник позивача звернувся з заявою № 1407 від 21.08.2017 про надання додаткових документів для призначення пенсії, проте листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 49094/03 позивачу відмовлено в призначенні пенсії з аналогічних підстав.

Вважаючи протиправну відмову у призначенні пенсії позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови в призначенні пенсії позивачу, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно статті 92 Закону громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Порядок переведення пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, в інші країни визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, був розроблений Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено статтею 8 вказаного Закону.

Так, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:

1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом.

Особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, але добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції з наведених правових норм вбачається, що право на пенсію мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проживають (перебувають) в Україні, застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці та особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, але добровільно сплачували страхові внески.

Тому, колегія суддів вважає, що позивач відповідно до положень статей 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не набув права на отримання пенсії, оскільки така не була призначена йому в період постійного проживання на території України.

Щодо посилання апелянта на Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З наведеного вбачається, що положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07.10.2009.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за наведеними вище нормами необхідною умовою для поновлення позивачу виплати пенсії є попереднє призначення такої в Україні.

Проте, будь - яких доказів щодо призначення позивачу пенсії в Україні позивачем не надано, тому колегія суддів вважає, що позивач не має право на поновлення пенсії у зв'язку із прийняттям Конституційним Судом України Рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20.10.2015 у справі №757/23387/13, оскільки в даному спорі право позивача на виплату пенсії не може бути поновлено з підстав її не призначення.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, в порушення пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846) представником позивача не надані всі документи для призначення пенсії, зокрема, оригінал та копію паспорту, оригінал трудової книжки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 05.11.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна