Справа № 826/5096/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 вересня 2018 року №826/5096/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ОСОБА_1, (далі - позивач), до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві, (далі - відповідач), про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві №7427-1305 від 25.10.2016 р.;

- рішення Головного управління ДФС у місті Києві №8715/В/26-15-10-02-16 від 28.12.2016 р.;

- рішення Державної фіскальної служби України №332/В/99-99-11-02-01-14 від 10.03.2017 р. в частині визначення податкового зобов'язання у розмірі 146 697, 36 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем всупереч вимогам законодавства.

Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити та скасувати оскаржувані податкове повідомлення-рішення та рішення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув, до суду надіслав письмові заперечення проти позову, у яких зазначив про правомірність та обґрунтованість прийнятих ним та оскаржуваних позивачем рішень, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

З 18 квітня 2011 року позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину володіє нежитловим приміщенням, що знаходиться у АДРЕСА_2, літ. «Г», загальною площею 70,70 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці площею 276 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2.

25.12.2012 р. позивачу, як власнику будівлі, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві надано Декларацію про початок виконання будівельних робіт на реконструкцію нежитлового приміщення. Реєстрація декларації здійснена шляхом внесення даних до реєстру з дотриманням вимог законів України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та «Про адміністративні послуги» за №КВ 7 №1. Реконструкція нежитлового приміщення триває по теперішній час. Декларація діє до завершення будівництва. У зв'язку з чим, для визначення суми грошової оцінки земельної ділянки до закінчення будівництва, на думку позивача, має застосовуватися коефіцієнт на функціональне використання землі у розмірі 0,5.

Не отримавши до 01.07.2016 р. повідомлення про нарахування земельного податку, як землекористувачу, з розрахунком платежів по сплаті земельного податку, позивачем 22.08.2016 р. була надана довідка №Н-00507/2016 від 19.08.2016 р. про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки для розрахунку земельного податку на 2016 р. для розрахунку земельного податку.

На думку позивача сума земельного податку за 2016 рік має складати 46485, 91 грн.

Як вважає позивач, у разі якщо земельна ділянка перебуває на стадії будівництва, або відведена під майбутнє будівництво, то до завершення будівництва при проведенні нормативної грошової оцінки застосовується коефіцієнт 0,5, а отже сума земельного податку має складати на 2016 рік 46485, 91 грн. (276,12 кв.м. * 4180,54 грн/кв.м. * 0,5 * 1,5 * 1,249 * 1,433 * 3%), де 276,12 кв.м. - це площа частини земельної ділянки, 4180,54 грн/кв.м. - базова вартість 1 кв.м. (рішення Київської міської Ради від 03.07.2014 №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», 0,5 - коефіцієнт на функціональне використання землі (відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 19.08.2016 р. №584), 1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки у межах економіко-планувальної зони, 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (Держземагенства від 14.01.2015 р., 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (лист Держземагенства від 11.01.2016 р.).

Однак, 25.10.2016 р. позивачу вручено податкове повідомлення-рішення №7437-1305 на суму 163843,80 грн., де при розрахунку земельного податку надана позивачем нормативна грошова оцінка була врахована частково.

Порядок з цим, розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб у сумі 146697,36 грн. здійснено відповідачем за відсутності відомостей, обов'язкова наявність яких обумовлена нормами Податкового кодексу України.

У зв'язку з чим, на думку позивача, оскаржувані податкове повідомлення-рішення та рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, визначаються Податковим кодексом України.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 розділу І Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування є:

- земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;

- земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Так, з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, долученої до матеріалів справи від 18.04.2011 р., вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є спадкоємцем нежитлового приміщення №1 (Літ. Г - флігель), загальною площею 70,70 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2.

Згідно пп.14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу ХІІ цього Кодексу).

Відповідно до п. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, 25.12.2012 р. розпочата реконструкція нежитлового приміщення №1 (Літ. Г - флігель) за адресою: АДРЕСА_2 (категорія складності - ІІ), за замовленням ОСОБА_1.

Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов'язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель визначає Закон України «Про оцінку земель».

Статтею 1 вказаного Закону визначено, зокрема, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами, а рентний дохід (земельна рента) - дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки.

В свою чергу, оціночні процедури - дії (етапи), виконання яких у певній послідовності дає можливість провести оцінку земельної ділянки.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Нормативна грошова оцінка здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 № 213 та Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 N 18/15/21/11, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 квітня 2006 року за № 388/12262.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час визначення грошових зобов'язань) власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно із пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій". За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація.

Відповідно до абз. 1 статті 6 Закону України «Про оцінку земель», суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель є, зокрема, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які здійснюють управління у сфері оцінки земель, а також юридичні та фізичні особи, заінтересовані у проведенні оцінки земельних ділянок.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" (далі Закон № 1378-IV) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1378-ІV підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Статтею 20 Закону № 1378-ІV встановлено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Розробники технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а також звітів про проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок зобов'язані безоплатно передавати копії матеріалів у Державний фонд документації із землеустрою.

Згідно із частиною першою, третьою статті 23 Закону № 1378-ІV технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, встановлено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу норми статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з частиною п'ятою статті 201 Земельного кодексу України, грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 3.1 та 3.2 розділу 3 Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27 січня 2006 року № 18/15/21/11 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.

Розмір коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, визначається згідно із Додатком 1, таблиця 1.1 Порядку № 18/15/21/11. Зокрема, відповідно до Таблиці 1.1 Порядку (коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки) - землі, зайняті поточним та відведені під майбутнє будівництво - 0,5.

Окремо рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 затверджено грошову оцінку земель різного функціонального використання в розрізі економіко-планувальних зон, грн. за кв. м., згідно якого коефіцієнт функціонального використання землі житлової забудови, транспорту, зв'язку складає 1,00.

Відповідно витягу з технічної документації №Н-00080/2007 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер 76:031:014), розташованої по АДРЕСА_2, базова вартість 1 кв.м. землі, відповідно до Рішення Київської міської Ради від 26.07.2007 року №43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення» (дод. 2) складає 2341,81 грн./кв.м, а коефіцієнт на функціональне використання землі - 2,50.

При цьому, згідно довідки №Н-00507/2016 Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.08.2016 № 584, станом на 2016 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 276.12 кв.м на АДРЕСА_2 (кадастровий номер ділянки НОМЕР_2) за результатами розрахунку у відповідності до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 р. №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва" складає 1549530,54 грн, , базова вартість 1 кв. м. землі складає 4180,54 грн., коефіцієнт на функціональне використання землі згідно з декларацією від 25.12.2012 р. до закінчення будівництва об'єкту (його окремих частин) складає Кф=0,5.

В довідці також зазначено, що згідно з додатком 5 до рішення КМР від 26.07.07 №43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення», відповідно до якого значення узагальнюючого локального коефіцієнта не повинно бути нижче 0,5 і вище 1,50.

З урахуванням наведеного, суд зазначає про правомірність дій позивача щодо уточнення земельного податку, виходячи з даних нормативної грошової оцінки, яка діє з 01.01.2016 р.

При цьому суд звертає увагу на доводи відповідача про те, що на момент формування податкового повідомлення-рішення ОСОБА_1 довідки про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не було отримано, однак з аналізу діючого на час спірних правовідносин законодавства, коефіцієнт на функціональне використання землі визначено відповідно до діючого законодавства, тобто даний коефіцієнт був дійсним і до моменту отримання позивачем довідки.

Коефіцієнт на функціональне використання землі (Кф = 0,5) у довідці №Н-00507/2016 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) визначений згідно декларації від 25.12.2012 р. до закінчення будівництва об'єкту, а отже станом на 01.01.2016 р. функціональне використання даної земельної ділянки також підпадало під категорію «землі, зайняті поточним та відведені під майбутнє будівництво».

Позивачем відповідачу була надана довідка №Н-00507/2016 від 19.08.2016 р. про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки для розрахунку земельного податку на 2016 р., однак відповідачем сума даного податку по 18.08.2016 р. була вирахувана на власний розсуд всупереч вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства з коефіцієнтом на функціональне використання землі 2,5.

Контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (в тому числі окремих її складових). При цьому, доказів зміни цільового призначення земельної ділянки станом на 01.01.2016 р. судом також не встановлено.

З огляду на встановлені у суді обставини суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо визначення позивачу податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік, а тому податкове повідомлення-рішення від 25.10.2016 р. №7427-1305, яким визначено таке зобов'язання, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині скасування рішення ГУ ДФС у місті Києві №8715/В/26-15-10-02-16 від 28.12.2016 р. та рішення Державної фіскальної служби України №332/В/99-99-11-02-01-14 від 10.03.2017 р. в частині визначення податкового зобов'язання в розмірі 146 697,36 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Так, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві в даній частині позову не є належним відповідачем, оскільки не повинна відповідати по пред'явленому до неї в суді позові в частині скасування рішення ГУ ДФС у місті Києві №8715/В/26-15-10-02-16 від 28.12.2016 р. та рішення Державної фіскальної служби України №332/В/99-99-11-02-01-14 від 10.03.2017 р. в частині визначення податкового зобов'язання в розмірі 146 697,36 грн., позивачем клопотання у відповідності до вимог ст.48 КАС України до суду не подане, відтак, суд вважає, що в задоволенні даної частини позову слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 25.10.2016 року №7427-1305, прийняте, зокрема, без врахування чинного коефіцієнта на функціональне використання землі, є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а в частині скасування рішення ГУ ДФС у місті Києві №8715/В/26-15-10-02-16 від 28.12.2016 р. та рішення Державної фіскальної служби України №332/В/99-99-11-02-01-14 від 10.03.2017 р. - підлягає відмові.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 489,00 грн., тобто пропорційно частині задоволених вимог.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.10.2016 року №7427-1305, прийняте Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденко, 33/18, ).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, 03057, АДРЕСА_1) частину сплаченого ним судового збору у розмірі 489,00 грн. (чотириста вісімдесят дев'ять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденко, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко