Справа № 826/18498/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 листопада 2018 року № 826/18498/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів : головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомДержавної архітектурно-будівельної інспекції України
до третя особа,Державної регуляторної служби України яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора на стороні відповідача фізична-особа підприємець ОСОБА_1
провизнання протиправним та скасування рішення

Суд звернув увагу на таке:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Державної регуляторної служби України № 61 від 01.06.2016 в частині зобов'язання усунути порушення вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 від 16.02.2016 № 6 з урахуванням вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Конституцію України, Закони України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Порядок ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 № 1369, Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, та зазначає про протиправність розпорядження Державної регуляторної служби України № 61 від 01.06.2016 в частині зобов'язання усунути порушення вимог частини шостої статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», оскільки Державною архітектурно-будівельною інспекцією України правомірно та в межах своїх повноважень надано відповідь щодо неможливості переоформлення ліцензії ФОП ОСОБА_1 Просив суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, проти позову заперечував, згідно поданих письмових заперечень, з огляду на положення Конституції України, законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 № 724, Порядку ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 № 1369, та зазначив про прийняття Державною регуляторною службою України розпорядження № 61 від 01.06.2016 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування в межах своїх повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи в судові засідання не з'явився, пояснень по суті заявлених позовних вимог не надав.

На підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

16.02.2016 ФОП ОСОБА_1 до Державної архітектурно - будівельної інспекції України подано заяву про переоформлення ліцензії на безстрокову, в якій викладено прохання переоформити ліцензію серії АЕ № 262035, видану Державною архітектурно - будівельною інспекцією України, як це передбачено п. 6 ст. 21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

У відповідь на заяву ФОП ОСОБА_1 отримав лист Держархбудінспекції № 40-402-470 від 10.03.2016, яким відмовлено у переоформленні ліцензії на умовах визначених ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», а саме визначено, що переоформлення ліцензії може відбуватись виключно за умов дотримання вимог Порядку ліцензування господарської діяльності, пов'язаної зі створенням обєктів архітектури, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 № 1396 (зі змінами).

16.03.2016 ФОП ОСОБА_1 подано Голові Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України скаргу № 3252/0/19-16 від 14.04.2016 на відмову Державної архітектурно - будівельної інспекції України у переоформленні ліцензії на безстрокову.

01.06.2016 Державною регуляторною службою України на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України № 3.1 від 31.105.2016 (протокол № 06-16) , керуючись п.8 ч.1 ст.4, ч.11 ст.5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 724 від 24.12.2014 видано розпорядження № 61 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування» пунктом 1.1 якого зобов'язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України усунути порушення вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 від 16.02.2016 № 6 з урахуванням вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Державна архітектурно - будівельна інспекція України вважаючи, що розпорядження в частині щодо зобов'язання усунути порушення вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 від 16.02.2016 № 6 з урахуванням вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» видано Державною регуляторною службою України за відсутності на те, законодавчо встановленої компетенції звернулась з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи наданим додаткових поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 № 724 (далі - Положення), ДРС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Державна регуляторна служба (далі - ДРС) є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Пунктом 2 Положення визначено, що ДРС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Доцільно акцентувати, що ДРС в своїй діяльності керується, серед іншого, Законами України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-УІІІ.

Одночасно, відповідно до пункту 3 Положення, на ДРС покладається ряд основних завдань, одним з яких є реалізація державної регуляторної політики, політики з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 29 пункту 4 Положення ДРС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, видає відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

В той же час, пунктом 10 Положення встановлено, що ДРС у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України та прийнятих відповідно до Конституції та законів України актів Кабінету Міністрів України видає накази організаційно-розпорядчого характеру, розпорядження про усунення порушень у сфері ліцензування, а з питань реалізації державної регуляторної політики - рішення за підписом Голови ДРС.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-УІІІ (далі - Закон № 222), який регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування (яким, як зазначалося вище є ДРС), видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задовільнення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями (частина 2 статті 4 Закону № 222).

Колегія суддів звертає увагу на те, що ДРС відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 222 лише видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задовільнення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування і жодним чином не впливає на рішення Експертно- апеляційної ради з питань ліцензування.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» встановлено, що Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування є постійно діючим колегіальним органом при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування та діє за регламентом, що затверджується спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Регламент Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та ДРС від 14.07.2015 № 783/40, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2015 за № 847/27292.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 222 обов'язками Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, зокрема, є розгляд апеляцій та інших скарг здобувачів ліцензії, ліцензіатів на дії органу ліцензування або інших заявників щодо порушення законодавства у сфері ліцензування.

Рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування приймається більшістю голосів її членів і оформлюється протокольним рішенням, що підписується особою, яка головувала на засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, та секретарем ради, який призначається головою ради з числа її членів (частина одинадцята статті 5 Закону № 222).

Так, 31.05.2016 на засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС було розглянуто скаргу ФОП ОСОБА_1 від 16.03.2016 (копія наявна у матеріалах справи) щодо відмови Державної архітектурно-будівельної інспекції України у переоформленні ліцензії серії АЕ № 262035 (строком дії з 01.07.2013 по 01.07.2016) на провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, на безстрокову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що Експертно- апеляційна рада з питань ліцензування при ДРС прийняла більшістю голосів рішенням № 3.1. (витяг з протоколу № 06-16 - завірена належним чином копія наявна у матеріалах справи), яким встановила порушення ДАБІ вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», зобов'язавши Державну архітектурно-будівельну інспекцію України усунути порушення вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 від 16.02.2016 № 6 з урахуванням вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Отже, скарга ФОП ОСОБА_1 від 16.03.2016 відповідно до вимог Закону № 222 розглянута на засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС.

В той же час, Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування при ДРС за результатом розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 від 16.03.2016 прийнято у відповідності до Закону № 222 рішення № 3.1. (витяг з протоколу № 06-16), яке на сьогоднішній день є чинним, а отже скарга є розглянутою у відповідності до Закону № 222.

Частиною 11 статті 5 Закону № 222 встановлено, рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування приймається більшістю голосів її членів і оформлюється протокольним рішенням, що підписується особою, яка головувала на засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, та секретарем ради, який призначається головою ради з числа її членів. Рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензії чи ліцензіатів, проектів нормативно-правових актів та/або пропозицій про запровадження чи скасування ліцензування виду господарської діяльності є обов'язковими для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування у триденний строк з дня ухвалення відповідного рішення Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування і є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про задоволення апеляції або про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Розпорядження про задоволення апеляції чи про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування надсилаються відповідному органу ліцензування та здобувачеві ліцензії, ліцензіату чи заявнику протягом трьох робочих днів з дня їх прийняття.

З огляду на викладене, ДРС не наділена правом видавати розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задовільнення апеляцій чи скарг без прийняття Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування рішення за наслідками розгляду апеляцій та інших скарг здобувачів ліцензії, ліцензіатів на дії органу ліцензування або інших заявників щодо порушення законодавства у сфері ліцензування та втручатись у діяльність Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

Таким чином, Розпорядження № 61 було видано ДРС на підставі, в межах та у спосіб, визначених частиною першою статті 4 та частинною одинадцятою статті 5 Закону № 222. Підставою для видання Розпорядження № 61 стало рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування від 31.05.2016 № 3.1 (витяг з протоколу № 06-16), яке на сьогоднішній день є чинним, у зв'язку із порушенням Держархбудінспекцією вимог законодавства, що були встановленні Експертно-апеляційною радою та відображені у витязі з протоколу № 06-16 засідання Експертно-апеляційної ради від 31.05.2016 № 3.1.

Частиною 6 статті 21 Закону № 222 встановлено, що ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти.

Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону: види господарської діяльності яких звужені, підлягають переоформленню, що здійснюється органом ліцензування у триденний строк безкоштовно; які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Слід зазначити, що статтею 7 Закону № 222 встановлено перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Так, відповідно до статті 7 Закону № 222 ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, серед іншого, будівництво об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, - з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про архітектурну діяльність».

Згідно із частиною першою статті 6 Закону № 222 орган ліцензування видає ліцензії на право здійснення видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону.

Органом ліцензування такого виду господарської діяльності, як будівництво об'єктів IV і V категорій складності - є Держархбудінспекція, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 609 «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 222 цей Закон регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.

Дія Закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення видів господарської діяльності, які зазначені в частині другій статті 2 Закону № 222.

Серед видів господарської діяльності, що зазначені в частині другій статті 2 Закону № 222, на які не поширюється порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій визначений Законом, відсутній такий вид господарської діяльності, як будівництво об'єктів IV і V категорій складності.

З огляду на викладене, Держархбудінспекція, як орган ліцензування, з дати набрання чинності Закону № 222, а саме, з 28.06.2015 повинен видавати, переоформляти та анулювати ліцензії на право здійснення такого виду господарської діяльності, як будівництво об'єктів IV і V категорій складності відповідно до Закону № 222 з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про архітектурну діяльність».

В той же час, норма частини 6 статті 21 Закону № 222 є імперативною, оскільки, встановлює, що ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону (всі без виключень), які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Отже, Держархбудінспекція, як орган ліцензування, з дати набрання чинності Закону № 222, а саме, з 28.06.2015 повинен за заявою ліцензіатів переоформити ліцензії, що на день набрання чинності цим Законом є чинними.

Слід також звернути увагу на те, що ФОП ОСОБА_1 на момент набрання чинності Закону № 222, мало чинну ліцензію з обмеженим терміном дії, а саме - ліцензію серії АЕ № 262035 від 01.07.2013 господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури ( за переліком робіт згідно з додатком), строком на три роки, до 01.07.2016.

Таким чином, з 28.06.2015 у відповідності до частини 6 статті 21 Закону № 222 зазначена ліцензія ФОП ОСОБА_1 стала безстроковою автоматично.

Оскільки, норма частини 6 статті 21 Закону № 222 є імперативною, а тому виключає дискрецію органу ліцензування та має наслідком єдиний варіант застосування у випадку подачі заяви суб'єктом ліцензування відносно ліцензії, строк дії якої не закінчився станом на 28.06.2015.

Аналогічної правової позиції дотримуєття Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 08.12.2016 по справі № 826/3609/16.

В той же час, в Законі № 222 не встановлено строку протягом якого ліцензіат може звернутися із відповідною заявою до органу ліцензування для переоформлення ліцензії, що мала обмежений термін дії та на день набрання чинності Закону № 222 стала безстроковою.

Одночасно зазначаємо, що ДРС та Держархбудінспекція є органами державної влади, діяльність яких, зокрема, полягає у здійсненні виключних функцій контролю (нагляду) у сфері здійснення ліцензійної діяльності, при цьому, позивач здійснює відповідні виключні функції контролю за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, а ДРС, в свою чергу, здійснює виключні функції контролю (державний нагляд) за дотриманням позивачем, як органом ліцензування, законодавства у сфері ліцензування.

Отже, ДРС не порушено права та охоронюваних законом інтересів позивача у зв'язку з виданням Розпорядження № 61, оскільки, Розпорядження № 61 нічого не скасовує, а лише ЗОБОВ'ЯЗУЄ: « 1. Державну архітектурно-будівельну інспекцію України: 1.1. усунути порушення вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 від 16.02.2016 № 6 з урахуванням вимог ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 20.01.2015 по справі № К/800/50463/14, К/800/52405/14.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем доведено правомірність прийнятого розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державній архітектурно-будівельній інспекції України (01133, м.Київ, бул.Лесі Українки, 26) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов