Справа № 810/293/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Справа № 810/293/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представників позивача Вичівської О.Ю., Дяченка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року у справі

за позовом Державної іпотечної установи

до державного реєстратора Київської обласної філії державного підприємства «Державний інститут економіко-правових та технічних експертних досліджень» Бродюк Ірини Юріївни,

державного підприємства «Центр оцінки та інформації»,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: ОСОБА_5,

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Державна іпотечна установа (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до державного реєстратора Київської обласної філії державного підприємства «Державний інститут економіко-правових та технічних експертних досліджень» Бродюк Ірини Юріївни (далі - відповідач-1), державного підприємства «Центр оцінки та інформації» (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 08.11.2016 р. № 32277731, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (запис про право власності № 17340893) за ОСОБА_5

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року провадження у справі було закрито.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ним оскаржується рішення державного реєстратора, яке прийнято за наявності обтяжень речових прав на нерухоме майно та не має відношення до договірних правовідносин, а також, що враховані судом першої інстанції правові висновки Верховного Суду та Верховного Суду України у даному випадку не підлягають застосуванню.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є іпотекодержателем за договором іпотеки майнових прав на нерухоме майно № 26/3.1-3 від 24.05.2013 р. щодо об'єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Іпотекодавцем за вказаним договором є ПП «Фірма «Базальт».

08.11.2016 р. відповідачем-1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 32277731, яким зареєстровано право власності на вказану квартиру (предмет договору іпотеки) (запис про право власності № 17340893) за ОСОБА_5

У свою чергу, позивач у справі № 911/5228/14 звернувся до іпотекодавця ПП «Фірма «Базальт» з позовом про звернення стягнення не предмет іпотеки за вищезазначеним договором, тобто на квартиру АДРЕСА_1.

Звертаючись з позовом у цій справі до адміністративного суду, позивач наполягав на протиправності спірного рішення державного реєстратора як такого, що прийнято з порушенням норм законодавства, без його згоди як іпотекодержателя на відчуження майнових прав третім особам, за наявності чинних обтяжень відповідного нерухомого майна та триваючого судового процесу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване позивачем рішення державного реєстратора прийнято в контексті матеріально-правового питання щодо реалізації прав позивача на предмет іпотеки, даний спір обумовлений порушенням приватного майнового інтересу позивача та підлягає вирішенню у спосіб, передбачений законодавством у сфері приватних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 с. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 6 частини 1 статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад, в якому обов'язковою є участь суб'єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

При цьому, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення господарських правовідносин, мають майновий характер або пов'язані з реалізацією її майнових інтересів, то визнання протиправними таких рішень є способом захисту господарських прав та інтересів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. по справі № 815/6956/15 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді даної справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для оскарження позивачем рішення державного реєстратора від 08.11.2016 р. стало те, що фактично він не згоден з відчуженням іпотекодавцем нерухомого майна (квартири), на яке позивач як іпотекодержатель має відповідні майнові права, які він намагається реалізувати шляхом звернення до господарського суду з позовом у справі № 911/5228/14, а тому звернення до суду з позовом у цій справі фактично є способом захисту господарських прав та інтересів позивача.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та підсудний суду господарської юрисдикції.

При цьому, доводи апелянта про те, що підставою для його звернення до суду з позовними вимогами у цій справі стала невідповідність спірного реєстраційного рішення вимогам законодавства, зокрема його прийняття за наявності обтяжень речових прав на нерухоме майно, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви вбачається спір про право на предмет іпотеки.

Фактично доводи апелянта зводяться до неправомірності відчуження іпотекодавцем предмета іпотеки (спірної квартири) та порушення його прав як іпотекодержателя.

Твердження апелянта про те, що враховані судом першої інстанції правові висновки Верховного Суду та Верховного Суду України у даному випадку не підлягають застосуванню, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на вищезазначене.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності закриття провадження у справі через її непідсудність суду адміністративної юрисдикції.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України», Суд, зокрема зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Державної іпотечної установи підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 07 листопада 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: