Справа № 808/1291/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

05 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/1291/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року в адміністративній справі № 808/1291/18 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обовязків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- скасувати пункт 22 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16 березня 2018 року № 28;

- зобовязати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у звязку із настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання, повязаного з виконанням ним обовязків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням інвалідності II групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обовязків військової служби, відповідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Визнано протиправним і скасовано пункт 22 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №28 від 16.03.2018 року.

Зобовязано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у звязку із настанням інвалідності II групи, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, повязаних з виконанням ним обовязків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підстави для виплати одноразової грошової допомоги у відповідача відсутні, оскільки одноразова грошова допомога призначається військовослужбовцям строкової служби у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Інвалідність позивачу було первинно встановлено в 2010 році, а звільнений зі служби у 1981 році.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

27 квітня 2010 року, під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_2 визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії АД №137047. (а.с. 14)

За наслідками повторного огляду ОСОБА_2 21 серпня 2013 року встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, у звязку із пораненням та захворюванням, повязаним з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії ААБ № 481154, довідкою і випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0280953 та в подальшому не змінювалась. (а.с. 11, 12, 17)

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 6 серпня 2013 року № 1902 вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку) отримані позивачем у 1980 році, а наступні захворювання повязані з виконанням обовязків військової служби. (а.с. 18).

Аналогічні обставини і висновки містяться й у висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 1 серпня 2013 року. (а.с. 19-20).

Згідно із записами у військовому квитку № 3832024 та протоколі засідання комісії Міністерства оборони України від 16 березня 2018 року № 28 позивач у 1979-1981 роках проходив строкову військову службу, з якої звільнений 5 листопада 1981 року (а.с. 9-10). Таким чином, поранення і контузія отримані позивачем під час проходження строкової військової служби.

У звязку із встановленням позивачу другої групи інвалідності, він звернувся до відповідача з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.

16 червня 2014 року позивач отримав витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України № 4, відповідно до якого йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Постановою від 5 жовтня 2017 року Михайлівський районний суд Запорізької області визнав протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги та зобовязав повторно розглянути заяву щодо прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги із настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обовязків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги уразі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобовязаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 22 витягу з протоколу від 16 березня 2018 року №28 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ОСОБА_2 повторно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із позовом.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» № 2232-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обовязків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини девятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою на виконання пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- Порядок № 975).

Пунктом 2 постанови КМУ від 25 грудня 2013 року №975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом апеляційної інстанції зясовано, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги визначено, що моментом виникнення права на таку допомогу є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» № 328 від 3 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, (далі - Закон № 2011-ХІІ), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (далі - Порядок № 499).

Частинами 2, 6 статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року), передбачено: 2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обовязків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до пятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України; 6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Отже, важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону № 2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обовязок і військову службу» № 2232-XII.

Так, згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до частини 4 статті 2 цього Закону (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Таким чином, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема: особливі субєкти отримання допомоги військовослужбовці строкової військової служби; визначений час настання інвалідності період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби; відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком № 499, підпунктом 4 пункту 2 якого визначено, що військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Таким чином, частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу в який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону № 2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-ХІІ у позивача відсутнє, оскільки йому встановлена інвалідність ІІ групи більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби.

Зазначена висновки колегією суддів здійснені з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув і позов помилково задовольнив.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного суду України, судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідачу субєкту владних повноважень не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі № 808/1291/18 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 частини 5 статті 328 КАС України.

ОСОБА_3 ОСОБА_1

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко