Справа № 0440/7093/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2018 року Справа № 0440/7093/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобовязання вчинити певні дії
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 05.09.2018 ВП №57125416, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову зазначено, що виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2018 року у справі №185/8416/17 відкрито на підставі виконавчого листа виданого 20.08.2018 року не закінчено, відтак підстави для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 05.09.2018 ВП №57125416 відсутні.
23.10.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року внесено зміни до деяких законодавчих актів України, в тому числі до Закону України «Про виконавче провадження». Так, безпосередньо частину 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» викладено в наступній редакції: Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Тому 05.09.2018 року відповідачем одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.
Сторони в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, надали клопотання по розгляд справи без їх участі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
20.08.2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист №185/8416/17 про зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_3 пенсії з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2017 року.
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 05.09.2018 року, за заявою стягувача від 22.08.2018р. відкрито виконавче провадження ВП №57125416 з виконання виконавчого листа №185/8416/17 виданого 20.08.2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області та якою зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Одночасно з постановою про відкриття 05.09.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_4 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в межах ВП №57125416.
Дані постанови отримано позивачем 10.09.2018 року.
Не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору від 05.09.2018 ВП №57125416 позивач з її оскарженням звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства (в редакції на час виникнення спірних відносин).
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до п.8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р., стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Згідно ч.1, 2 ст.27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до ч.3, 4 т.27 Закону №1404-VIII примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналізуючи наведені положення суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору.
Таким чином, рішення суду позивачем виконано частково до відкриття виконавчого провадження, а частина залишається не виконаною на час відкриття виконавчого провадження.
Жодних підстав для звільнення позивача від сплати виконавчого збору, визначених ст.27 Закону № 1404-VIII, у даній справі не має.
Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду від 22.02.2018 року у справі №8016/823/17, стосовно того, що касаційний суд роз'яснив, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII стягненя виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документу стягувачу з підстав передбачений пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини 1 ст.37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини 1 ст.39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, суд зазначає наступне.
Аналіз норм в постанові Верховного Суду від 22.02.2018 року здійснено в редакції Закону України «Про виконавче провадження» до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року (набрав чинності 28.08.2018р.), яким частину четверту статті 27 викладено в такій редакції: Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Отже, висновок позивача стосовно того, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа виданого 20.08.2018 року не закінчено, відтак підстав для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору відсутні є помилковим, оскільки Законом чітко визначено, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виноситься постанова про стягнення виконавчого збору. Помилковим є також зазначення представником відповідача позиції щодо повторного стягнення виконавчого збору, оскільки у постанові про відкриття виконавчого провадження лише зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору, а безпосереднє стягнення з боржника виконавчого збору здійснюється на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність постанови про стягнення виконавчого збору від 05.09.2018 р., а тому відсутні підстави для задоволення позову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст.139, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 287 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1