Справа № 803/1088/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року№ 857/487/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року у справі №803/1088/18 (суддя Сорока Ю.Ю., рішення ухвалене о 10/33 год., м.Луцьк, повний текст складено 23 липня 2018 року) за позовом Приватно-орендної агрофірми «Колос» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Приватно-орендна агрофірма «Колос» (далі ПОАФ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУДФС) про визнання протиправним та скасування наказу відповідача «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Приватно-орендної агрофірми «Колос» від 21.02.2018 №812 (далі Наказ).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує, що суд першої інстанції безпідставно вказав, що відповідачем порушено строк періоду проведення перевірки, так як у Наказі вказано період проведення перевірки, який становить 1095 днів, про що також зазначено в Наказі. Зазначає, що нормою пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (далі ПК) визначено строки для визначення грошового зобовязання платника, а не термін щодо періоду проведення перевірки. Також звертає увагу на те, що позивачем було допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки за наслідками проведення якої складено акт та винесено податкові повідомлення-рішення (далі ППР), тому на даному етапі оскарження Наказу є безпідставним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки Наказ прийнято 21.02.2018, то відповідач мав право призначити проведення виїзної документальної планової перевірки ПОАФ за період з 21.02.2015 по 21.12.2017, тобто за 1095 днів, що передують призначенню перевірки.

Такі висновки суду першої інстанції є не зовсім вірними та зроблені з неповним зясуванням всіх обставин справи, що мають значення для справи, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ГУДФС 21.02.2018 видано Наказ за яким контролюючий орган мав провести перевірку ПОАФ з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017, з врахуванням пункту 102.1 статті 102 ПК, терміном 20 робочих днів з 05.03.2018, про що платнику податків було надіслано повідомлення та вручено директору ПОАФ під розписку (а.с.10).

На підставі Наказу посадовим особам ГУДФС видано направлення на перевірку від 03.03.2018 №№1079-1083 (а.с.26-30).

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 16.04.2018 №5906/14-04/5478203 (далі Акт-1; а.с.38-39)

Позивачем було подано заперечення на ОСОБА_1, у звязку з чим ГУДФС відповідно до пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК видано наказ «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Приватно-орендної агрофірми «Колос» від 21.05.2018 №1872 за результатами проведення якої складено акт перевірки від 06.06.2018 №9097/14-04/5478203, на підставі якого винесено ППР від 19.06.2018 №№, НОМЕР_1, НОМЕР_2 (а.с.32-37, 40-45).

Вважаючи оскаржуваний Наказ протиправним позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до підпунктів 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 5 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Так, судом першої інстанції встановлено та не заперечується самим позивачем, що ПОАФ допустила посадових осіб ГУДФС до проведення перевірки на підставі Наказу.

Між тим, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відтак, з огляду на наведене, позовні вимоги, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року №К/9901/35465/18.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта стосовно безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки позивач, допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тим самим втратив своє право на оскарження Наказу, скасування якого за вказаних обставин не може призвести до відновлення порушених прав ПОАФ, оскільки права останнього порушують лише наслідки проведення такої перевірки у вигляді ППР.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги статей ПК суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції неповно зясував обставин, що мають значення для справи, допустив неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позову з наведених вище підстав, а тому апеляційна скарга ГУДФС підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_1
ОСОБА_3
Повний текст складений 5 листопада 2018 року.