Справа № 148/625/17
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 148/625/17
суддів Анцупової Т. О., Стародуба О. П.
щодо постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії.
1. 31 жовтня 2018 року Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду розглянуто в порядку письмового провадження касаційну скаргу Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 травня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі № 148/625/17 за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії.
2. Позивач звернулась до суду у квітні 2017 року та просила визнати протиправними дії відповідача щодо виплати пенсії нижче від мінімального прожиткового мінімуму та зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити починаючи з 17 вересня 2015 року, з урахуванням проведених виплат пенсію, врахувавши, що розмір виплаченої пенсії не може бути нижчим від мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України про Державний бюджет.
3. В результаті розгляду, касаційну скаргу Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задоволено.
Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 травня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі № 148/625/17 скасовано.
Ухвалено нове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій та зобов'язання Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 17 вересня 2015 року по 05 жовтня 2016 року, включно, залишено без розгляду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
5. Крім того, Верховний Суд зробив правовий висновок, відповідно до якого у цих правовідносинах на органи Пенсійного фонду покладено функцію здійснення пенсійних виплат за рахунок коштів Пенсійного фонду з Накопичувального пенсійного фонду та щомісячної державної адресної допомоги, джерелом якої є кошти Державного бюджету України, у зв'язку з чим перекладення обов'язку держави щодо забезпечення усім особам, які досягли пенсійного віку, рівня життя не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, на солідарно-накопичувальну систему ПФУ суперечить принципам загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та основам соціального захисту.
6. З повагою до думки колег та судового рішення, не погоджуємось з результатами розгляду вказаної скарги та підставі ч. 5 ст. 347 КАС України вважаємо за необхідне викласти щодо зазначеного рішення окрему думку з наступних причин.
7. Кілька питань у цій справі є ключовими:
- чи потребує додаткового тлумачення ч. 3 ст. 46 Конституції України?
- чи забезпечує діючий в державі організаційно-правовий механізм додержання ч. 3 ст. 46 Конституції України та відповідних міжнародних зобов'язань?
- чи можливо встановити належний засіб захисту прав позивача в межах заявлених позовних вимог?
Щодо тлумачення ч. 3 ст. 46 Конституції України
«Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом».
8. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово звертався до змісту ст. 46 Конституції України.У справі № 1-4/2018(2792/15) (Рішення від 22 травня 2018 року № 5-р/2018) Конституційний Суд України розтлумачив зміст ст. 46 Конституції України, зокрема, таким чином:
[…] У державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини.
Згідно зі статтею 46 Основного Закону України соціальний захист пов'язується, зокрема, "з неможливістю мати заробіток (трудовий дохід), його втратою чи недостатнім рівнем життєвого забезпечення громадянина і непрацездатних членів його сім'ї" (абзац третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 квітня 2009 року № 9-рп/2009).
Наведений зміст права, гарантований статтею 46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48).
Конституційний Суд України зазначає, що положення статей 3, 21, 46, 48, 68 Основного Закону України корелюють із міжнародними та європейськими стандартами щодо "гідного людського життя", "мінімальних вимог існування в умовах, гідних людини", прав людини "не зазнавати голоду" та на "захист від бідності", якими має керуватися соціальна держава.
9. Конституційний Суд України запропонувавши у згаданому рішенні підхід, згідно з яким «держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд» достатньо чітко вказав, між тим, що «держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов'язана з обов'язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю».
10. На наше переконання, забезпечення рівня життя не нижче від прожиткового мінімуму - це саме ті умови життя, які гарантовані Конституцією України кожному, хто має право на виплати зазначені у ч. 3 ст. 46 задля збереження людської гідності.
11. Зміст ч. 3 ст. 46 Конституції України повторюється у ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV).
12. Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальної допомоги також визначає Закон № 1058-IV.
13. Право на пенсію за віком, відповідно до частини першої ст. 26 Закону № 1058-IV, мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.
14. Згідно матеріалів справи позивач є громадянкою України, досягла пенсійного віку, а розмір її пенсії обчислений з урахуванням наявного страхового стажу тривалістю 15 років 27 днів. Зважаючи, що позивач є громадянкою України та має право на пенсію за віком - на неї розповсюджуються гарантії, закріплені у ч. 3 ст. 46 Конституції України, тобто її пенсія, за умови якщо вона є основним джерелом існування, має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму.
Щодо діючого в державі організаційно-правового механізму додержання ч. 3 ст. 46 Конституції України
15. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
16. Як зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Отже, саме ст. 26, а не ст. 28 Закону № 1058-IV передбачено право позивача на пенсійне забезпечення, яке в силу частини 3 статті 46 Конституції України не може бути нижчим прожиткового мінімуму.
17. На виконання ч. 3 ст. 46 Конституції України діє також Постанова Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (далі - Постанова № 265). У вступній частині цієї постанови в редакції від 27 грудня 2017 року, яка діє з 01 жовтня 2017 року зазначено, що її постановлено, зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України.
У п. 2 Постанови № 265 установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 2-1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.
18. Отже з 01 жовтня 2017 року Постанова № 265 діє на виконання конституційної гарантії щодо забезпечення рівня життя не нижче прожиткового мінімуму особам, які мають на це право відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України.
19. До того ж, у редакції, зазначеної постанови, чинній до 24 квітня 2014 року, також передбачалася виплата щомісячної державної адресної допомоги, у разі, якщо щомісячний розмір пенсійних виплат не досягав прожиткового мінімуму. І така щомісячна адресна допомога виплачувалася у сумі, що не вистачає саме до прожиткового мінімуму.
20. Виявляється, що з 01 вересня 2015 року (коли відбулося перше підвищення прожиткового мінімуму) по 01 жовтня 2017 року Постанова № 265 не забезпечувала виконання ч. 3 ст. 46 Конституції України, оскільки було встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім інвалідів I та II груп (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Проте, відповідними законами про Державний бюджет, розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у 2015 році, 2016 та 2017 році підвищувався та з 01 вересня 2015 року вже не відповідав зазначеному у постанові рівню 949 грн.
21. Погоджуємось із думкою більшості суддів у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав, що за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному страховому стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до 949 грн., виплачується за рахунок коштів державного бюджету. Тобто пенсійна виплата складається з двох складових, одна з яких виплачується відповідно до порядку встановленого Постановою № 265.
22. Отже, розмір щомісячної державної адресної допомоги у сукупності з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2017 року не досягали розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян.
23. Оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, розмір пенсії, яку отримує позивач є меншою ніж встановлений законом розмір прожиткового мінімуму, - до спірних правовідносин підлягали застосуванню норми Конституції України як норми прямої дії.
Щодо належного засобу захисту прав позивача
24. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
25. У Рішенні Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27 лютого 2018 року (справа № 1-6/2018) зазначено, що
Конституційні приписи, передбачені статтями 1, 3, 8, 21, частиною першою статті 24, статтею 46 Основного Закону України, забезпечують реалізацію прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на пенсійне забезпечення, правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки вчинених ними дій і бути впевненими у своїх правомірних очікуваннях стосовно того, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізовано в повному обсязі.
26. Розглянувши касаційну скаргу у цій справі судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав дійшла висновку, що підстави для визнання протиправними дій пенсійного органу та задоволення позову відсутні.
27. Водночас, на наше переконання, передбачена ст. 46 Конституції України соціальна гарантія надається за умови, що пенсія, яку отримує особа, є її основним джерелом існування, а тому такі обставини повинні бути належним чином встановлені в кожному конкретному випадку.
28. Крім того, відповідно до Закону № 1058 саме на органи Пенсійного фонду покладено обов'язки щодо призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, а тому покладення на органи Пенсійного фонду забезпечення виконання конституційних гарантій соціального захисту громадян не буде суперечити принципам загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та основам соціального захисту.
29. За таких обставин висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог саме до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області видаються необґрунтованими.
Суддя Т. О. Анцупова
Суддя О. П. Стародуб