Справа № 263/10084/18
Суддя: Шатілова Л. Г.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2/263/359/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Дзигім К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що 31.01.2018 року адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради було розглянуто протокол управління патрульної поліції в м. Маріуполі № 159547 від 29.12.2017 року, за результатами розгляду якого було винесено постанову №145 від 31.01.2018 року, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 918,00 гривень за те, що вона 29.12.2017 року о 23-00 год., знаходячись на своєму робочому місці в магазині «Еталон», за адресою: вул. Воїнів Визволителів, 2/3, реалізувала алкогольне пиво спеціальне «Оболонь» Хардмикс цитрус» ємкістю 0,5 л вмістом спирту 4,6 % вартістю 13,20 грн. громадянину ОСОБА_2, що є порушенням ч.2 ст.156 КУпАП та рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 29.09.2016 року №197. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до вимог діючого законодавства міською радою ще не було прийнято рішення про обмеження продажу алкогольних напоїв, оскільки відповідні зміни до законодавства щодо надання органам місцевого самоврядування повноважень відносно обмеження у часі продажу алкогольних напоїв набрало чинності 25.04.2018 року, тому рішення виконкому Маріупольської міської ради від 29.09.2016 року № 197 є таким, що не відповідає вимогам законодавства. Маріупольською міською радою таке рішення прийняте лише 25.06.2018 року. Крім того диспозиція ч. 2 ст. 156 КУпАП не передбачає адміністративної відповідальності за порушення незаконного рішення виконавчого комітету місцевої ради. Також зауважує на тому, що про притягнення її до відповідальності їй стало відомо лише 24.07.2018 року, коли її представник отримав копію постанови, на засіданні комісії присутня не була, виклику не отримувала. Про наявність постанови їй стало відомо з постанови про відкриття виконавчого провадження, після чого вона звернулася за правовою допомогою. На підставі викладеного, просить поновити їй строк для звернення до суду з даним позовом, скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради №145 від 31.01.2018 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 КУпАП у виді штрафу в розмірі 918,00 гривень та провадження у справі закрити.

Позивачка та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на його задоволенні, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначивши, що Маріупольською міською радою рішення щодо обмеження продажу алкогольних напоїв у часі було прийнято лише 25.06.2018 року, після внесення відповідних змін до діючого законодавства та на час розгляду адміністративної справи та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності такого рішення прийнято не було.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, надавши суду відзив на адміністративний позов та заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У відзиві зазначає, що 31.01.2018 року на засіданні адміністративної комісії виконкому Маріупольської міської ради було розглянуто протокол патрульної поліції від 29.12.2017 року №159547 щодо порушення ОСОБА_1 вимог ч. 2 ст. 156 КУпАП та рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради 29.09.2016 року № 197 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 19.11.2014 року №425 «Про впорядкування продажу алкогольних напоїв у міській торгівельній мережі», згідно протоколу позивачка знаходячись на своєму робочому місці в магазині «Еталон», за адресою: вул. Воїнів Визволителів, 2/3, реалізувала алкогольне пиво спеціальне «Оболонь» Хардмикс цитрус» ємкістю 0,5 л вмістом спирту 4,6 % вартістю 13,20 грн. громадянину ОСОБА_2 та за результатами розгляду протоколу на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 918,00 гривень. Рішення виконкому № 425 від 19.11.2014 року зі змінами, внесеними рішенням № 197 від 29.09.2016 року, про затвердження порядку продажу алкоголю у міській торгівельній мережі є чинним та було прийняте відповідно до вимог діючого законодавства та наданих повноважень, передбачених ст. ст. 30, 36, 38, 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наступне.

Згідно з постановою адміністративної комісії виконкому Маріупольської міської ради від 31.01.2018 року №145, за результатами розгляду протоколу Управління патрульної поліції в м. Маріуполі №159547 від 29.12.2017 року, встановлено, що 29.12.2017 року о 23-00 год. виявлено, що ОСОБА_1 знаходячись на своєму робочому місці в магазині «Еталон», за адресою вул. Воїнів Визволителів, 2/3, реалізувала алкогольне пиво спеціальне «Оболонь» Хардмикс цитрус» ємкістю 0,5 л вмістом спирту 4,6 % вартістю 13,20 грн. громадянину ОСОБА_2, що є порушенням ч.2 ст.156 КУпАП та рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 29.09.2016 року №197, за вчинене правопорушення накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 918,00 гривень.

Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить їх захистити.

Відповідно до ч.1ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Позивачка зазначає, що оскільки при накладенні адміністративного стягнення вона присутня не була, тому отримала копію оскаржуваної постанови від 31.01.2018 року через її представника лише 24.07.2018 року, що в свою чергу стороною відповідача не спростовано.

Враховуючи, що даний позов був поданий до суду 24.07.2018 року, тобто у перший робочий день, після спливу десятиденного строку для подання його до суду, суд вважає причини його пропуску поважними та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача даний строк підлягає поновленню.

Диспозицією частини 2 ст. 156 КУпАП передбачена відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Загальна і виключна компетенція сільських, селищних, міських рад встановлена статтями 25, 26 Закону № 280/97-ВР.

Перелік повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і звязку встановлено статтею 30 зазначеного Закону.

Відповідно до підпункту 9 пункту «а» статті 30 Закону № 280/97-ВР до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктом 4 пункту «б» статті 30 Закону № 280/97-ВР до делегованих повноважень зазначених рад належить встановлення за погодженням з власниками зручного для населення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Із наведених норм убачається, що до повноважень органів місцевого самоврядування належить виключно встановлення режиму роботи субєктів господарювання.

Основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим встановлені Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року № 854 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Правила), які спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування (абзац перший пункту 1 Правил).

Пунктом 7 Правил передбачено, що зручний для населення режим роботи спеціалізованих магазинів, спеціалізованих відділів, секцій комунальної форми власності встановлюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад; зручний для населення режим роботи спеціалізованих магазинів, спеціалізованих відділів, секцій інших форм власності встановлюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за погодженням з власником цього обєкта.

Обмеження щодо продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів встановлені статтею 15-3 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до частини першої цієї статті зазначеного Закону забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів: 1) особами, які не досягли 18 років; 2) особам, які не досягли 18 років; 3) у приміщеннях та на території навчальних закладів, закладів охорони здоровя, крім ресторанів, що знаходяться на території санаторіїв; 4) у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій; 5) у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі); 6) з торгових автоматів; 7) на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива); 8) поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар); 9) у споживчих упаковках, що містять менш як 20 сигарет; 10) з рук; 11) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Частиною третьою статті 15-3 Закону № 481/95-ВР передбачено, що на час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити продаж пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів.

У запереченнях відповідача зазначено, що ОСОБА_1 порушено вимоги рішення виконкому Маріупольської міської ради №197 від 29.09.2016 року «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 19.11.2014 року №425 «Про впорядкування продажу алкогольних напоїв у міській торгівельній мережі».

Судом встановлено, що рішенням Маріупольської міської ради №197 від 29.09.2016 року внесено зміни до рішення виконкому Маріупольської міської ради від 19.11.2014 №425 «Про впорядкування продажу алкогольних напоїв у міській торговельній мережі», викладено п.1.1. у новій редакції: «п.1.1. З 22-ої години вечора до 08-ої години ранку у всіх підприємствах роздрібної торгівлі, окрім розважальних закладів та у підприємствах ресторанного господарства».

Проте ні Законом № 481/95-ВР, ні іншими законами та нормативно-правовими актами органам місцевого самоврядування не надані повноваження запроваджувати такі заходи, як заборона реалізації (обмеження роздрібної торгівлі) алкогольних напоїв, пива, слабоалкогольних напоїв у стаціонарних обєктах торгівлі та тимчасових спорудах у певний період часу.

Аналогічна права позиція викладена у постановах Верховного суду України від 24 травня 2016 року №21-873а16 та від 08 листопада 2017 року №21-2968а16.

Частиною третьою статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Оскільки положення рішенням Маріупольської міської ради №197 від 29.09.2016 року є такими, що не відповідають приписам Закону № 481/95-ВР, суд дійшов переконливого висновку, що вказані положення рішення не підлягають до застосування у спірних правовідносинах, а отже позивачку було необґрунтовано притягнуто до відповідальності за порушення правила торгівлі, яке встановлено рішенням органу місцевого самоврядування з порушенням закону.

Положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання органам місцевого самоврядування повноважень встановлювати обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових» від 22.03.2018 № 2376-VIII, яким органом місцевого самоврядування надано право встановлювати відповідні обмеження, набрали чинності лише 25 квітня 2018 року, тобто вже після притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Отже, приписи цього закону на спірні правовідносини не поширюються, оскільки позивач була притягнута до відповідальності за порушення, яке сталося 29.12.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у п. 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, достатньою підставою для задоволення позову став висновок суду про необґрунтованість притягнення позивача до відповідальності за порушення правила торгівлі, яке встановлене органом місцевого самоврядування не у відповідності до закону.

Крім того, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено принцип неможливості притягнення до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.278 КУпАП посадова особа при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Згідно вимог ч.1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідачем суду надано копію листа про повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, але при цьому відсутні відомості щодо отримання зазначеного повідомлення (розписки, поштові повідомлення, тощо).

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред'явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред'явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду справи.

Суд не бере до уваги посилання відповідача, про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки суду не надано доказів про направлення та отримання ОСОБА_1 виклику на засідання адміністративної комісії.

Враховуючи те, що відповідачем не надано будь-яких документів, що підтверджують належне повідомлення позивачки про час і місце розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, що свідчить про порушення відповідачем прав позивачки, гарантованих статтями 268, 271, 277-2КУпАП та є підставою для скасування оскаржуваної постанови як такої, що прийнята без дотримання встановленої законом процедури, а також є перешкодою для забезпечення справедливого розгляду справи та захисту законних прав та інтересів позивача.

Всупереч вимогам ч.2 ст.79 КАС України відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Згідно частини 1 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування, беручи до уваги ту обставину, що строки, встановлені статтею 38 КУпАП, на час судового розгляду минули, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вищевказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 29 березня 2018 року у справа №502/1664/16-а, від 20 червня 2018 року в справі № 806/2554/16.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки під час розгляду судом даної адміністративної справи встановлено, що позивачка безпідставно була притягнута до відповідальності за порушення правила торгівлі, яке встановлене органом місцевого самоврядування не у відповідності до закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом скасування рішення субєкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 73-77, 79, 241-246, 250, 255 КАС України, ст.ст. 156, 245, 280, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради №145 від 31.01.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 156 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 918,00 гривень - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.Г. Шатілова