Справа № 2540/3152/18
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

31 жовтня 2018 року м. Чернігів Справа № 2540/3152/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України (далі Чернігівське ОУПФУ, відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобовязання відповідача перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та здійснити виплату заборгованості, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Чернігівським ОУПФУ протиправно відмовлено у переведенні останнього на пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу», оскільки позивач має достатній стаж державної служби, що підтверджується трудовою книжкою.

27.09.2018 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). У відповідності до ч. 3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України заявами по суті є позов та відзив.

12.10.2018 на адресу суду від Чернігівського ОУПФУ надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначає, що оскільки на день набрання чинності Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу» тобто станом на 01.05.2016, позивач не працював на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 вказаного Закону та актами Кабінету Міністрів України, тому йому потрібно мати 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Зазначив, що загальний трудовий стаж позивача складає 43 років 8 місяців 9 днів, в тому числі стаж державної служби 15 років 11місяців 11 днів. Згідно запису трудової книжки позивач з 11.05.1972 по 03.06.1974 та з 31.07.1977 по 28.01.1983 призваний до лав ОСОБА_4 армії та в цей період позивач не був державним службовцем, не мав прав та обовязків державного службовця та не отримував заробітну плату, як державний службовець, а проходження служби в лавах ОСОБА_4 армії відсутні в переліку посад державних службовців згідно статті 25 вказаного вище Закону.

Також, просить не стягувати з Чернігівського ОУПФУ понесені ОСОБА_1 судові витрати, оскільки за бюджетною програмою в Управлінні відсутні бюджетні асигнування, які можуть бути спрямовані на сплату судового збору. Крім того, наполягає на пропущені позивачем строку звернення до суду (а.с.45-47).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 у відповідності до вимог ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23.10.2018 позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначені обставини, викладені в позові (а.с.55).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання, в якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, справу розглянути за його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 18.12.2013 перебуває на обліку в Чернігівському ОУПФ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

07.12.2017 позивач звернулась до Чернігівського ОУПФУ із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.65).

Листом від 02.04.2018 № 7857/06 відповідач відмовив ОСОБА_1 у здійсненні вказаних дій мотивуючи тим, що для його переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» немає законних підстав, оскільки станом на 01.05.2016 позивач не працює на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 вказаного вище Закону та актами Кабінету Міністрів України, також у позивача відсутній необхідний стаж державної служби 20 років (а.с.25-27).

Як вбачається з матеріалів справи 10.07.2018 позивач повторно звернувся до Чернігівського ОУПФУ з заявою щодо переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з дати первинного звернення, оскільки згідно норм діючого законодавства проходження військової служби в лавах ОСОБА_4 армії зараховується до стажу державної служби (а.с.24).

Листом від 09.08.2018 № 819/06/П-7 Чернігівським ОУПФУ відмовлено позивачу у переведенні останнього на пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про державну службу», оскільки відсутні законні підстави для зарахування до стажу державної служби періодів з 11.05.1972 по 03.06.1974 та з 31.07.1977 по 28.01.1983 (а.с.28).

Вважаючи дії Чернігівського ОУПФУ протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинста України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1991 № ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі Закон № 3723-XII) та Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», в редакціях, чинних станом на день виникнення спірних правовідносин.

Статтею 8 Закону України від 20.12.1991 № ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 37 Закону № 3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається з дати звернення в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Про державну службу державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 цих Положень для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, положеннями пункту 10 та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу визначено право на призначення пенсій відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII Про державну службу виключно осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

В період з 11.05.1972 по 03.06.1974 та з 31.07.1977 по 28.01.1983 позивач проходив службу в ОСОБА_4.

На підтвердження факту посад на яких працював позивач віднесених до посад державних службовців останнім надано рішення від 06.07.1982 Чернігівської обласної ради народних депутатів та штатний розклад (а.с.18-23).

Вказане підтверджується записами трудової книжки (а.с.13-17).

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач звернувся маючи стаж державної служби понад 20 років, а тому Чернігівським ОУПФУ протиправно відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до вказаного Закону.

Щодо наполягання відповідача на застосуванні шестимісячного строку звернення до суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» позивач звернувся до Чернігівського ОУПФУ 07.12.2017, а відповідь на дану заяву отримав 02.04.2018, тобто з позовною заявою позивач звернувся в межах встановлених Кодексом адміністративного судочинства України строків.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 03.07.2018 по справі № 569/350/17.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобовязання відповідача перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з моменту звернення з заявою від 07.12.2017.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що вимога позивача про здійснення виплати заборгованості, що виникне на день такого перерахунку, з урахуванням раніше проведених виплат є безпідставною, оскільки обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

При цьому, суд звертає увагу на те, що права позивача на час розгляду даної справи не порушені, оскільки такий перерахунок ще не проведено, а суд не може під час прийняття постанови вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 18.09.2018, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 (а.с.59) та квитанцію від 19.09.2018 про сплату 3000 грн (а.с.30).

З акту прийому-передачі виконаних робіт від 19.09.2018 вбачається про наступні роботи: надання консультації 200 грн; вивчення чинного законодавства 1200 грн та складення позову 1000 грн, а всього на загальну суму 2400 грн (а.с.29).

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження факту судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню здійснені ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 352,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1200 грн.

Керуючись статтями 168, 227, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобовязати Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з моменту звернення з заявою від 07.12.2017.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України (прос. Миру, 44, м. Чернігів, 14005, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14032, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України (прос. Миру, 44, м. Чернігів, 14005, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14032, РНОКПП НОМЕР_1) витрати на правничу допомогу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14032, РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач: Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України (прос. Миру, 44, м. Чернігів, 14005, ).

Повне судове рішення складено 06.11.2018.

Суддя О.М. Тихоненко