Справа № 1940/1342/18
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1342/18

02 листопада 2018 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Придаткевич Н.В.

представника позивача - адвоката ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 управління ДФС у Тернопільській області ОСОБА_3, довіреність від 04.04.2018 №31971/10/19-00-10-02-12/7663

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2018 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.06.2018 №0-1918, №0-1918 та №0-1918.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.06.2018 позивачем ОСОБА_4 отримано податкові повідомлення - рішення від 27.06.2018 №0-1918, №0-1918 та №0-1918, якими йому, як фізичній особі платнику податків, відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суми податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2017 року. З вказаними повідомленнями - рішеннями позивач не погоджується та вважає їх протиправними оскільки нежитлове приміщення №4 за адресою: місто Тернопіль, вул. Лук'яновича Д., будинок 8; нежитлове приміщення №5 за адресою: місто Тернопіль, вул. Лук'яновича Д., будинок 8; нежитлове приміщення №4 за адресою: місто Тернопіль, вул. Текстильна, будинок 34 є нежитловими приміщеннями нежитлових будівель виробничих корпусів та майстернею, вони, відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.1 етапі 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 23.08.2018.

13.08.2018 відповідачем через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву. (арк.спр.25-28)

Представником позивача 17.08.2018 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано відповідь на відзив. (арк.спр.46-49) В судовому засіданні 23.08.2018 оголошено перерву до 17.09.2018.

Представником позивача 17.09.2018 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано додаткові пояснення. (арк.спр.67-68)

17.09.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.10.2018 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 управління ДФС у Тернопільській області.

В судовому засіданні 09.10.2018 оголошено перерву до 18.10.2018, в подальшому до 02.11.2018.

В судовому засіданні 02.11.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з мотивів викладених у позовній заяві та просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління ДФС України у Тернопільській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що питання встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) вирішують місцеві ради в межах повноважень визначених Кодексом.

Тернопільською міською радою прийнято рішення №6/60/27 від 30.06.2015, в яке внесено зміни рішеннями міської ради від 26.01.2016 №7/5/1, від 16.06.2016 №7/9/8, від 24.02.2017 №7/14/23, яким визначено встановити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб та юридичних осіб, ставки податку встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування відповідно до меж економіко-планувальних зон, затверджених рішенням міської ради від 12.07.2013 року №6/35/14 "Про грошову оцінку земель міста Тернополя", яке вступило в дію з першого січня 2017 року. (арк.спр.30-39)

Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_4 на праві приватної власності наявне:

- нежитлове приміщення №4 за адресою місто Тернопіль, вул. Лук'яновича, 8, загальною площею 2236,9 кв.м.

- нежитлове приміщення №5 за адресою місто Тернопіль, вул. Лук'яновича, 8, загальною площею 2323,2 кв.м.

- будівля майстерні за адресою місто Тернопіль, вул. Текстильна, 34, загальною площею 597,7 кв.м.

03.05.2018 року було сформовано та вручено платнику податкові повідомлення - рішення:

№0-1918 на суму 71580,80грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення №4 за адресою м. Тернопіль, вулиця Лук'яновича, 8, загальною площею 2236,9 кв.м.

№0-1918 на суму 74342,40грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення №5 за адресою м. Тернопіль, вулиця Лук'яновича, 8 , загальною площею 2323,2 кв.м.

Відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Кодексу платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо об'єктів нежитлової нерухомості, нарахованої суми податку.

Враховуючи, що нежитлові приміщення по вул. Лук'яновича відносяться до 52-56 економіко-планувальних зон, по вул. Текстильна до 65-80 економіко-планувальних зон позивачу проведено перерахунок сум податку на нерухоме майно. В результаті перерахунку було сформовано нові податкові повідомлення-рішення, а саме:

податкове повідомлення - рішення №0-1918 від 27.06.2018 на суму 35790,40 грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення №4 за адресою м. Тернопіль, вулиця Лук'яновича, 8, загальною площею 2236,9 кв.м.

податкове повідомлення - рішення №0-1918 від 27.06.2018 на суму 37171,20 грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення №5 за адресою м. Тернопіль, вулиця Лук'яновича, 8, загальною площею 2323,2кв.м.

податкове повідомлення - рішення №0-1918 від 27.06.2018 на суму 13547,87 грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення №4 за адресою м. Тернопіль, вулиця Текстильна, 34 , загальною площею 597,7кв.м.

Відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України попередні податкові повідомлення-рішення вважаються скасованими (відкликаними).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", цей Порядок визначає процедуру функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, його невід'ємної архівної складової частини та наповнення Державного реєстру прав відомостями про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про суб'єктів та об'єкти таких прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" дано визначення Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек, та зазначено що це невід'ємна архівна складова частина Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" зазначено, що пошук відомостей у базі даних заяв про зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав, судові рішення щодо заборони (зняття заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється за одним або кількома такими ідентифікаторами: реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна (у разі наявності відкритого розділу на об'єкт нерухомого майна); кадастровий номер земельної ділянки (у разі формування заяви щодо земельної ділянки); адреса об'єкта нерухомого майна (крім випадків формування заяви щодо земельної ділянки); реєстраційний номер заяви (у разі відкликання заяви).

Пунктом 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" передбачено, що пошук відомостей у Державному реєстрі прав про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав, у тому числі в його невід'ємній архівній складовій частині здійснюється за одним або кількома ідентифікаторами, передбаченими абзацами другим - четвертим пункту 20 цього Порядку.

Таким чином Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек це складова Державного реєстру прав на нерухоме майно, а тому використання інформації з даного Реєстру не являється порушенням жодної з вимог податкового законодавства.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

Підпунктом "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв'язок об'єкту нерухомості з фактом її який використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив'язку або до статусу суб'єкта, який володіє такою нерухомістю (діти - сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб'єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")). та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Буквальний аналіз пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб'єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар'єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають підстави здійснити висновок, що застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 №806/24/61/17 та №806/2676/17.

Відтак, об'єкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу не підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Також, не знайшло свого підтвердження посилання представника позивача на невірне застосування податковим органом коефіцієнтів, оскільки податкові зобов'язання за вказаними об'єктами нерухомості визначено за базовий податковий (звітний) період який дорівнює календарному року відповідно до норм підпункту 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. (частини друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України)

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В ході судового розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності податкових повідомлень - рішень №0-1918 від 27.06.2018 на суму 35790,40 грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення №4 за адресою м. Тернопіль, вулиця Лук'яновича, 8, загальною площею 2236,9 кв.м., №0-1918 від 27.06.2018 на суму 37171,20 грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення №5 за адресою м. Тернопіль, вулиця Лук'яновича, 8, загальною площею 2323,2кв.м., №0-1918 від 27.06.2018 на суму 13547,87 грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення №4 за адресою м. Тернопіль, вулиця Текстильна, 34 , загальною площею 597,7кв.м.

Таким чином, за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що податкові повідомлення - рішення від 27.06.2018 №0-1918, №0-1918 та №0-1918 відповідають критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, у зв'язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246,250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.06.2018 №0-1918, №0-1918 та №0-1918 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.