Справа № 826/14246/18
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2018 року № 826/14246/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення

Суддя - Вовк П.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1, позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 11 червня 2018 року № , за платежем: сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), в сумі 3 228, 00 грн., прийняте на підставі акту перевірки № 2125/26-15-40-01/НОМЕР_1 від 29 травня 2018 року.

Ухвалою суду від 06 вересня 2018 року було відкрито провадження в даній справі та вирішено, у зв'язку з її належністю до категорії справ незначної складності у відповідності до вимог п. 10 ч. 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), враховуючи вимог ч.ч. 1-2 статті 257 КАС України, здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем порядку проведення перевірки, на підставі висновків якої було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та відсутність з боку позивача самого порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки дія п. 12 ч. 1 статті 3 вказаного Закону на нього не розповсюджується.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених ФОП ОСОБА_1 позовних вимог з огляду на відповідність вимогам законодавства дій щодо проведення перевірки позивача та рішення, прийнятого за результатами її здійснення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ГУ ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами перевірки складено акт № 2125/26-15-40-01/НОМЕР_1 від 29 травня 2018 року.

Під час проведення фактичної перевірки за місцем господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 згідно вказаного акту перевірки, відповідачем виявлено допущення позивачем порушення вимог п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у зв'язку з відсутністю ведення ФОП ОСОБА_2 у встановленому законом порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

11 червня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві, на підставі висновків акту перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 3 228, 00 грн. за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України), фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Згідно зі статтею 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 1 наказу ГУ ДФС у м. Києві від 04 травня 2018 року № 7924 «Про проведення фактичних перевірок», на підставі якого було здійснено перевірку позивача, вирішено провести фактичні перевірки суб'єктів господарювання згідно з додатками 1-70, які є невід'ємною його частиною. Так додатком №9 до наказу від 04 травня 2018 року № 7924 зазначається мета перевірки позивача, її вид, період який перевіряється, назва суб'єкта господарювання, код, адреса об'єкта, тривалість та дата початку перевірки.

Крім того, оскільки статтею 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, суд вважає, що підписання наказу від 04 травня 2018 року № 7924 в.о. начальника ГУ ДФС у м. Києві є свідченням правомірного оформлення розпорядчого документу, на підставі якого здійснено фактичну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

Щодо питання завчасного попередження позивача про проведення його перевірки, суд звертає увагу, що, як вже було зазначено вище, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Крім того, на виконання наведених вище вимог податкового законодавства, перед початком проведення перевірки співробітниками ГУ ДФС у м. Києві було вручено позивачу копію наказу від 04 травня 2018 року № 7924 з додатком та направлення на перевірку, про що ФОП ОСОБА_1 розписався у направленні від 16 травня 2018 року № 2833/26-15-40-01, копії якого наявна в матеріалах справи.

Доводи позивача про погане освітлення, скупчення людей та інші обставини, які завадили йому ознайомитись з вказаними вище документами, будь-якими доказами не підтверджуються та спростовуються його власноручним підписом у направленні від 16 травня 2018 року № 2833/26-15-40-01.

Таким чином, з наявних у справі матеріалів судом встановлено обставини дотримання відповідачем порядку проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1, а тому безпідставними є протилежна доводи позивача.

Разом з тим, обґрунтованою є позиція позивача щодо незастосування до нього вимог п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», встановлення порушення позивачем якого і стало підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення.

Так, відповідно до наведеної норми Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Водночас, абзац 2 п. 12 ч. 1 статті 3 наведеного Закону встановлює правило, згідно якого такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з реєстру платників податків від 10 лютого 2015 року № 679, позивач є фізичною осою-підприємцем, який є платниками єдиного податку та не зареєстрований платником податку на додану вартість.

Також, листом відповідача від 07 вересня 2018 року № 48217/ підтверджується відсутність реєстрації позивача як платника податку на додану вартість.

Вказані вище обставини відповідачем в силу вимог ч. 2 статті 77 КАС України спростовані або заперечені за час розгляду справи не були.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на ФОП ОСОБА_1 не розповсюджує свою дію п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а тому безпідставним є висновок акту перевірки № 2125/26-15-40-01/НОМЕР_1 від 29 травня 2018 року про допущення позивачем порушення вказаної правової вимоги.

Відповідно, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, є оскаржуване податкове повідомлення рішення, яке ґрунтується на висновках такого акту перевірки.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення не відповідає наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям.

Щодо питання розподілу судових витрат, необхідно зазначити наступне.

В своєму позові ФОП ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача судові витрати згідно з довідкою про понесені судові витрати.

Так, до позовної заяви було додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач, загалом на суму 25 719, 80 грн.

Відповідно до вимог статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Виходячи з системного тлумачення наведеного правового положення вбачається, що судовими витратами є виключно ті витрати сторони, які безпосередньо пов'язані з розглядом справи.

Водночас, до вказаного вище розрахунку, наданого позивачем, включені витрати, пов'язані з досудовим врегулюванням спору, які не є судовими витратами в розумінні вимог КАС України.

Щодо решти вказаних у такому розрахунку сум, суд зазначає наступне.

Відповідно до статі 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Між тим, позивачем не було дотримано вказаних процесуальних вимог в частині надання суду доказів здійснення витрат на правничу допомогу адвоката, які включені до наданого розрахунку суми судових витрат, зокрема, ФОП ОСОБА_2 не було надано суду як самого договору про надання правничої допомоги так і доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, наданий розрахунок, виходячи з його назви, носить попередній, тобто орієнтовний характер, та не є свідченням дійсного понесення позивачем витрат, що визначені його змістом.

Додатково суд звертає увагу на неспівмірність витрат, визначених розрахунком (25 719, 80 грн.) зі змістом заявлених позивачем позовних вимог (скасування податкового повідомлення-рішення на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 3 228, 00 грн.).

Разом з тим, позивачем було додано до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору на суму 704, 80 грн. та сплату комісійної винагороди банку за операцією прийому платежі зі сплати судового збору на суму 15, 00 грн.

На думку суду, сплата позивачем комісійної винагороди банку у розмірі 15, 00 грн. не може вважатись його судовою витратою, оскільки зміст такої витрати не охоплюється вимогами Глави 8 КАС України.

Згідно зі статтею 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача виключно понесені ним судові витрати у розмірі 704, 80 грн. (судовий збір) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19; ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11 червня 2018 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк