Справа № 2040/7374/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 листопада 2018 р. № 2040/7374/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чугуївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1Г.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Чугуївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (далі по тексту відповідач, ОСОБА_2 ОУПФУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації (далі по тексту третя особа, УПСЗН), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області по не виплаті належної пенсії Позивачу, ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

- зобов'язати Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області відновити виплату пенсії Позивачу, ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

- зобов'язати Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області надати суду заборгованість із пенсії Позивачу, ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

- зобов'язати Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити заборгованість із пенсії Позивачу, ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

- зобов'язати Відповідача повернути Позивачу, ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судові витрати в розмірі 704,80 грн.;

- зобов'язати Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області не вчиняти протиправні дії по припиненню в подальшому виплати пенсії Позивачу, ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, з причин не встановлених Законами України;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов'язати Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області подати у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 року у справі відкрито спрощене провадження та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 10.09.2018 року у справі зупинено провадження до набрання чинності рішення Верховного Суду у зразковій справі № 805/402/18. Ухвалою суду від 12.10.2018 у справі відновлено провадження.

01 жовтня 2018 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій просить суд:

- визнати неправомірними дії Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області по не виплаті пенсії Позивачу ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, загальною сумою 126090,14 (сто двадцять шість тисяч дев'яносто грн. 14 коп.) за період з 01.08.2017 по 30.04.2018 - в сумі 76882,04 грн і з 01.05. 2018 по 30.09.2018 - в сумі 48208,10 грн.

- зобов'язати Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити заборгованість з пенсії Позивачу ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, загальною сумою 126090,14 (сто двадцять шість тисяч дев'яносто грн. 14 коп.) за період з 01.08.2017 по 30.04.2018 - в сумі 76882,04 грн. і з 01.05. 2018 по 30.09.2018 - в сумі 48208,10 грн.

- зобов'язати Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області повернути Позивачу ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судові витрати в розмірі 704,80 грн.

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов'язати Відповідача ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області подати у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 12 жовтня 2017 року № НОМЕР_2. Згідно листа Відповідача від 25.07.2018 року № 7550-07/23 Позивач, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, перебуває на обліку у Чугуївському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Харківської області з 01.08.2014 року.

У листі від 25.07.2018 року № 7550-07/23 Відповідач зазначає, що Позивач, звернувся 12.10.2017 року із заявою про відновлення виплати належної йому пенсії і 26.10.2017 року йому було нараховано доплату за період з 01.08.2017 по 31.12.2017 в сумі 37515,56 (тридцять сім тисяч п'ятсот п'ятнадцять грн. 56 коп.)

У цьому ж листі Відповідача від 25.07.2018 року повідомляється, що 22.12.2017 року від ОСОБА_2 РДА ним було отримано протокол № 68 від 21.12.2017 року, яким Позивачу припинено виплату належної йому пенсії з 01.01.2018 року.

Згідно розпорядження № 156743 від 27 грудня 2017 року Відповідач зупинив виплату пенсії Позивачу з формулюванням: «згідно протоколу № 68 від 21.12.2017 п. 5 № 41», що є прямим порушенням частини 1 статті 49 Закону України № 1058-ІV від 09 липня 2009 року, яка містить виключний перелік підстав припинення виплати пенсії і де відсутня підстава зупинки пенсії згідно протоколу.

Позивач, 22.05.2018 року надав заяву про поновлення виплати йому пенсії, про що зазначає у своєму листі сам Відповідач, останній в свою чергу 22.05.2018 року передав списки до ОСОБА_2 РДА для відновлення виплати пенсії Позивачу, але станом на 25.07.2018 року протокол від ОСОБА_2 РДА не отримав.

Вважає, дії відповідача неправомірними, у звязку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, у встановлений судом строк, надав відзив у якому зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чугуївському об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Харківської області з 01.08.2014 як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком.

ОСОБА_1 надав до управління заяву про зміну місця фактичного проживання з АДРЕСА_1 на с. Стара Покровка, б.16 згідно довідки внутрішньо переміщеної особи та заяву про поновлення виплати пенсії.

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 26.10.2017 року №60 прийнято рішення про призначення (відновлення) виплати пенсії ОСОБА_1

Розпорядженням управління від 27.12.2017 прийнято рішення не виплачувати ОСОБА_1 пенсію згідно протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 21.12.2017 №68.

22.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про поновлення виплати

пенсії.

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 26.07.2018 №32 прийнято рішення про призначення і відновлення) виплати пенсії ОСОБА_1

Розпорядженням від 19.09.2018 Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії.

Зазначає, що відповідно до п.15 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 №365» та які набрали чинності 12.05.2018, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Згідно довідки управління від 21.09.2018 вих.№9770-07/23 розпорядженням від 19.09.2018 зроблено поновлення пенсії на жовтень 2018, згідно якого нараховано «поточну» доплату за період з 01.05.2018 по 30.09.2018 в сумі 49208,10 грн. та «відкладену» доплату за період 01.08.2017 по 30.04.2018 в сумі 76882,04 грн., яка буде виплачена згідно вказаної постанови.

Наголошує на тому, що припинення виплати пенсії ОСОБА_1 відбулось не протиправними діями Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, а у зв'язку з недотриманням ОСОБА_1 умов, за яких здійснюється виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам. Окрім того, розпорядженням від 19.09.2018 поновлено виплату пенсії, яка в жовтні 2018 буде виплачена за період з 01.05.2018 по 30.09.2018 в сумі 49208,10 грн.

Незгода позивача з встановленим порядком та умовами здійснення соціальних виплат, зокрема, пенсій внутрішньо переміщеним особам, встановленими постановами Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 р. „Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, №509 від 01.10.2014 р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб» не є підставою для визнання дій Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області неправомірними, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв в межах встановлених законодавством правил та норм, які регулюють порядок здійсн ння соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, до яких відноситься позивач. У звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому підтримав свою правову позицію в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Відповідачем до матеріалів справи надано заперечення на відповідь на відзив, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Так, з огляду на те, що згідно положень ст. 258 КАС України передбачено, що даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАСУ справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином України, що підтверджено паспортом серії ЕМ №151685 від 23 квітня 1999 року (а.с. 18), перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа згідно копії довідки від 12 жовтня 2017 року № НОМЕР_2 (а.с.19).

Позивач отримує пенсію за віком, що підтверджено копієюпосвідчення № 176247 (а.с.20).

12 жовтня 2017 року ОСОБА_1 надав до управління заяву про зміну місця фактичного проживання з АДРЕСА_1 на с. Стара Покровка, б.16 згідно довідки внутрішньо переміщеної особи та заяву про поновлення виплати пенсії (а.с.42, 43).

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 26.10.2017 року № 60 прийнято рішення про призначення (відновлення) виплати пенсії ОСОБА_1 (а.с.44).

Розпорядженням управління від 27.12.2017 (а.с.45) прийнято рішення не виплачувати ОСОБА_1 пенсію згідно протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 21.12.2017 №68 (а.с.46-47).

22.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с.51).

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 26.07.2018 №32 прийнято рішення про призначення і відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 (а.с.52).

Розпорядженням від 19.09.2018 Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії.

Згідно довідки Чугуївського ОУПФУ Харківської області від 21.09.2018 № 9770-07/23 розпорядження від 19.09.2018 року зроблено поновлення пенсії на жовтень 2018 згідно якого нараховано «поточну» доплату за період з 01.05.2018 по 30.09.2018 в сумі 49208,10 грн., та «відкладену» доплату за період 01.08.2017 по 30.04.2018 в сумі 76882,04 грн., яка буде виплачена згідно постанови №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 08.06.2016 року №365» (набрала чинності 12 травня 2018 року) (а.с.53).

Інших доказів в обґрунтування законності підстав для не виплати заборгованості по пенсії за період з 01.05.2018 по 30.09.2018 та з 01.08.2017 по 30.04.2018 пенсійним органом не надано.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірним питанням у справі є не питання поновлення нарахування та виплати пенсії позивачу, відповідно до зразкової справи №805/402/18, а правомірність не виплати заборгованості позивачу за вказаний період.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України №1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону №1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Між тим, відповідачем надано до суду розпорядження від 17.11.2017 року (а.с.41), розпорядження від 27.12.2017 року (а.с.45) про припинення виплати пенсії, проте у вказаних розпорядженнях не вказано, яка з обставин, визначених наведеною вище нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Відповідно до ч. 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

ОСОБА_2 ОУПФУ Харківської області у довідці від 21.09.2018 року № 9770-07/23 вказано на те, що заборгованість з пенсії буде виплачена згідно постанови постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №335.

Однак, як свідчить аналіз положень Закону №1058, припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтями 2 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у ст. 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01.05.2018 по 30.09.2018 у сумі 49208,10 грн. та з 01.08.2017 по 30.04.2018 у сумі 76882,04 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання неправомірними дії Чугуївського ОУПФУ Харківської області по невиплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01.08.2017 по 30.04.2018 у сумі 76882,04 грн. та з 01.05.2018 по 30.09.2018 у сумі 49208,10 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд також акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Суд зазначає, що відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів погашення заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 у сумі 126090,14 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині, зобов'язання Чугуївського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, загальною сумою 126090,14 (сто двадцять шість тисяч дев'яносто грн. 14 коп.) за період з 01.08.2017 по 30.04.2018 - в сумі 76882,04 грн. та з 01.05. 2018 по 30.09.2018 - в сумі 49208,10 грн., оскільки вказане є дотриманням судом гарантії, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.

Стосовно вимог позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає, що відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов'язком суду. Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об'єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми це прерогатива суду.

В своєму ж позові про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивач не навів аргументованих доводів, та не надав доказів того, що прийняте рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись. Тому дана вимога позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду щодо зобов'язання відповідача виплатити позивачу пенсію за віком за період з 01.08.2017 по 30.04.2018 - в сумі 76882,04 грн. та з 01.05. 2018 по 30.09.2018 - в сумі 49208,10 грн. підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Беручи до уваги сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704, 80 грн., позивачу у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України належить присудити за рахунок суб'єкта владних повноважень понесені ним судові витрати.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чугуївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача до участі у справі - Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Чугуївського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Леонова, 4-а, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) по не виплаті пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул. Лісна, б.16, с. Стара Покровка, Чугуївський район, Харківська область, 63523, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), загальною сумою 126090,14 грн. (сто двадцять шість тисяч дев'яносто гривень 14 копійок) за період з 01.08.2017 по 30.04.2018 - в сумі 76882,04 грн. (сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 04 копійки) і з 01.05. 2018 по 30.09.2018 - в сумі 49208,10 грн. (сорок девять тисяч двісті вісім гривень 10 копійок).

Зобов'язати ОСОБА_2 об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Леонова, 4-а, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул. Лісна, б.16, с. Стара Покровка, Чугуївський район, Харківська область, 63523, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), загальною сумою 126090,14 грн. (сто двадцять шість тисяч дев'яносто гривень 14 копійок) за період з 01.08.2017 по 30.04.2018 - в сумі 76882,04 грн. (сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 04 копійки) і з 01.05. 2018 по 30.09.2018 - в сумі 49208,10 грн. (сорок девять тисяч двісті вісім гривень 10 копійок).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул. Лісна, б.16, с. Стара Покровка, Чугуївський район, Харківська область, 63523, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул. Лісна, б.16, с. Стара Покровка, Чугуївський район, Харківська область, 63523, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в загальному розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Чугуївського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Леонова, 4-а, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06 листопада 2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.