Справа № 689/1418/18
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 689/1418/18

Головуючий у 1-й інстанції: Кульбаба А.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

07 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Хмельницькій області на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року (повний текст виготовлено 17.09.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення Серії ВР № 213802 від 17.05.2018 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КАС України та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №213802 від 17.05.2018, винесену інспектором роти № 2 УПП лейтенантом поліції ОСОБА_3, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 020 грн., а справу про адміністартивне правопорушення закрито.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17.05.2018 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що на підтвердження дефекту дорожнього покриття посадовою особою відповідача здійснено фотофіксацію обстежуваної ділянки дороги, у відповідності до якої наявні декілька вибоїн, зокрема і ті, які заповнені водою. Водночас, схема в акті огляду дороги містить лише дослідження однієї вибоїни з відображенням її параметрів, що є об'єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, відповідно до змісту оскаржуваної постанови. Тобто, вибоїна відображена в актах огляду, відповідає вибоїні, що зафікосована на фото.

Також апелянт звернув увагу, що Інструкцією №1395 взагалі не передбачено обов'язок здійснювати фотофіксацію обстежуваної ділянки.

Крім того, на думку відповідача, посилання суду першої інстанції на те, що інспекором ОСОБА_3 не надано позивачу терміну на ліквідацію вибоїни, є підтвердженням наявності такої.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, клопотань про розгляд справи за їх участю до суду не надали.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про адміністративне правопорушення Серії ВР №213802 від 17.05.2018, винесеною інспектором роти № 2 УПП лейтенантом поліції ОСОБА_3, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 1020 грн.

Вважаючи постанову відповідача незаконною, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови, оскільки відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи оцінку цим правовідносинам, зазначає слідуюче.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" визначений Правилами дорожнього руху (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений відділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Статтею 140 Кодексу про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачена відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць.

У частині першій статті 140 КУпАП закріплено, що порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 12 Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух» посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов'язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

За ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Частинами 1, 2 ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 140 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У пункті 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 зазначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст.283 КУпАп).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивач, будучи посадовою особою-головою Баламутівської сільської ради, порушив вимогу п. 3.1.2. ДСТУ 3587-97 при утриманні дороги, а саме-не вжив заходів щодо ліквідації вибоїни, ямковості, що перевищує допустимі норми, чим порушив п. 1.5. ПДР України.

Так, згідно до ч.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 139, частиною четвертою статті 140 КУпАП або постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою-третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про:

1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху;

2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху;

3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття;

4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу;

5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху;

6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій;

7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, відповідачем надано Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 17.05.2018, Акт огляду ділянки дороги (вулиці) від 17.05.2018, який містить схему та три фотознімки.

Так, з зазначених вище актів вбачається, що обстеження ділянки дороги проводилось інспектором поліції в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Разом з тим, встановити чи дійсно ці особи були присутні безпосередньо під час обстеження ділянки вулично-шляхової мережі неможливо, оскільки на фотознімках, на яких зафіксовано обстеження, останні відсутні, а є тільки на фотознімку, де підписуються Акти.

В самих же Актах, хоч і міститься інформація про одну вибоїну, проте відсутні відомості про те, яким чином здійснено її вимір.

Слід звернути увагу, що із фотознімків, які знаходяться в матеріалах справи дійсно видно вибоїни на дорожньому покритті, однак з них неможливо встановити, яка саме із вибоїн міститься в схемі, на якій ділянці, в якій місцевості та на якій автодорозі вони зображені.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, із доказів наданих відповідачем не встановлено до якої групи відноситься дорога в с.Баламутівка по вул. Широкак напроти буд. №1, так як згідно вимог п.3.1.2 ДСТУ № 3487-97 гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І III категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см для решти категорій і груп. Гранична висота напливів не повинна перевищувати 2 см для доріг І III категорій і груп А, Б і В вулиць і доріг населених пунктів; 4 см для решти категорій і груп.

Стосовно посилань апелянта на те, що Інструкцією №1395 не передбачено обов'язок здійснювати фотофіксацію обстежуваної ділянки дороги, колегія суддів вказує на таке.

За правилами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Пунктом дев'ятим статті 31 Закону України "Про національну поліцію" регламентовано, що поліція може застосувати такі превентивні заходи: технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, фотознімки можуть бути одним із доказів вчинення особою адміністративного правопорушення, однак останні мають підтверджувати факт вчинення правопорушення особою, що притягується до адміністративної відповідальності і не повинні суперечити фактам, викладеним в постанові про адміністративне правопорушення та іншим доказам по справі.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, між матеріалами фотозйомки та Актами від 17.05.2018 містяться розбіжності, а саме: в акті огляду ділянки дороги (вулиці) від 17.05.2018 року доданому до спірної постанови у графі «Схема» зазначено вибоїну глибиною 0,13м., довжиною 2,4м., шириною 0,6м, однак фототаблиця, додана до даного акту взагалі не містить вибоїни на дорозі, а на фототаблиці доданій до акту огляду ділянки дороги наявні дві калюжі, які заповнені водою, що не відповідає малюнку у графі «Схема».

Вказані розбіжності неможливо усунути, оскільки апелянтом крім зазначених вище, інших доказів суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою вказазної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Отже, за наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави вважати спірну постанову законною, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про її протиправність та скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому слід залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін.

Керуючись ст.ст. 77, 205, 243, 264, 272, 286, 288, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7