Справа № 826/3441/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 жовтня 2018 року 12:20 № 826/3441/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Якубець В.А., представника ТОВ «Терра Проджект» та Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба - 2» - Побережник А.О., представник Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Крайньої Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_5
доКиївської міської ради
третя особаДепартамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Товариство з обмеженою відповідальністю «Терра Проджект» Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба - 2»
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -
На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 жовтня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_5 (далі - позивач) з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), треті особи - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - третя особа 1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Терра Проджект» (далі - третя особа 2, ТОВ «Терра Проджект»), Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба - 2» (далі - третя особа 3), в якому просить визнати протиправним та скасувати Рішення Київської міської ради № 141/2363 "Про затвердження детального плану території в межах АДРЕСА_3 у Голосіївському районі міста Києва" від 06.04.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням, затверджено детальний план території на якій знаходиться земельна ділянка, яка належить позивачу на праві приватної власності, а отже дане рішення напряму зачіпає права та законні інтереси позивача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що оскаржуване рішення законним, таким, що прийнято з дотриманням визначеної законом та іншими нормативно-правовими актами процедури.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розгляд справи за правилами загального провадження, та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 22 жовтня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У судовому засіданні 22.10.2018 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є власницею земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 кадастрові номери: НОМЕР_2 та НОМЕР_2. Дана земельна ділянка належить позивачу на праві приватної власності, на даній земельній ділянці розташований об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок.

6 квітня 2017 року Київською міською радою було прийнято Рішення №141/2363 «Про затвердження детального плану території в межах АДРЕСА_3 у Голосіївському районі м. Києва» (далі - Рішення № 141/2363).

Відповідно до п. 2 Рішення, Київська міська рада вирішила: «Затвердити детальний план території в межах АДРЕСА_3 у Голосіївському районі м. Києва відповідно до основних техніко-економічних показників (техніко- економічні показники та основні положення з графічними матеріалами), що додаються, як основу планувальної організації та функціонального зонування території, розташування червоних ліній вулиць і доріг, кварталів садибної забудови, граничної поверховості та щільності забудови, для подальшого розроблення документації із землеустрою та прийняття рішень щодо розміщення об'єктів містобудування».

Оскаржуваним рішенням, затверджено детальний план території на якій находиться земельна ділянка, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Як стало відомо позивачу, після ознайомлення з детальним планом території в межах АДРЕСА_3 у Голосіївському районі м. Києва, земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та НОМЕР_3 віднесені до проектної експлікації «дитячий дошкільний заклад».

Разом з тим, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та НОМЕР_2 є спільною власністю ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, цільове призначення вищевказаних земельних ділянок, згідно інформації доступної на офіційному сайті публічної кадастрової карти України - «для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва».

Не погоджуючись із Рішенням № 141/2363, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про столицю України - місто-герой Київ», постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 559 «Про містобудівний кадастр», постановою Кабінету міністрів України від 25 травня 2011 року № 555 «Про порядок проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні» та іншими нормативно-правовими актами.

З метою реалізації Стратегії розвитку міста Києва до 2025 року, затвердженої рішенням Київської міської ради від 15 грудня 2011 року № 824/7060 Київська міська рада прийняла рішення від 13 листопада 2013 року № 518/10006 «Про затвердження міської програми створення (оновлення) містобудівної документації», яким затвердила Програму створення (оновлення) містобудівної документації у місті Києві (далі - Програма).

Відповідно до пункту 2 рішення Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 518/10006 «Про затвердження міської програми створення (оновлення) містобудівної документації» Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручено виступити замовником створення (оновлення) містобудівної документації відповідно до затвердженої Програми.

Згідно пункту 5 Програми організація розроблення містобудівної документації у місті Києві здійснюється Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), тобто замовником відповідно до Переліку містобудівної документації, що розроблятиметься у 2014 - 2017 роках з урахуванням інвестиційних намірів щодо забудови окремих територій.

При цьому, замовник містобудівної документації:

- організовує в установленому порядку поновлення матеріалів топографо-геодезічної зйомки територій міста Києва, проведеної у минулі роки, необхідних для розроблення містобудівної документації відповідно до Програми;

- забезпечує урахування питань, пов'язаних з розміщенням об'єктів будівництва, іншого використання територій, з погодженням проектів землеустрою, наданням містобудівних умов та обмежень на проектування об'єктів при розробленні містобудівної документації;

- визначає та уточнює межі розроблення містобудівної документації;

- забезпечує організацію фінансування розроблення містобудівної документації шляхом залучення інвестиційних коштів або подання відповідного бюджетного запиту;

- готує завдання на розроблення містобудівної документації та подає його на затвердження заступнику голови Київської міської державної адміністрації згідно з розподілом обов'язків, готує інші вихідні дані;

- визначає розробника містобудівної документації;

- забезпечує урахування громадських інтересів шляхом публікації оголошення про розроблення містобудівної документації, організації проведення громадських слухань після отримання проекту містобудівної документації від розробника;

- у разі необхідності та за наявності інвестиційних пропозицій готує проект рішення Київської міської ради про зміни у переліку містобудівної документації, наведеної у додатку до Програми;

- при розробленні зонінгу уточнює завдання на розроблення детальних планів відповідної території.

Розробник містобудівної документації:

- готує проект договору на розроблення або внесення змін до містобудівної документації;

- збирає вихідні дані за дорученням замовника;

- розробляє містобудівну документацію або вносить до неї зміни відповідно до вимог державних будівельних норм, державних стандартів;

- бере участь у проведенні громадських слухань, розгляді архітектурно-містобудівною радою та сесією Київської міської ради розробленої ним містобудівної документації;

- пропонує замовнику у разі необхідності залучати інші науково-дослідні та проектні організації до проведення додаткових досліджень, розроблення окремих розділів містобудівної документації;

- зберігає оригінал розробленої містобудівної документації, зміни до неї на паперових і електронних носіях в порядку, встановленому законодавством.

Як встановлено судом, Містобудівна документація розробляється комунальною організацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Інститут Генерального плану міста Києва» та іншими проектними і науково-дослідними організаціями, які мають відповідну ліцензію, сертифікованих спеціалістів і технічну базу, на замовлення Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно з переліком.

Під час розроблення містобудівної документації пропозиції замовника щодо використання територій вносяться ним на розгляд та врахування розробником у проекті містобудівної документації.

Інвестиційні наміри юридичних та фізичних осіб щодо забудови та іншого використання територій враховуються розробником у проекті містобудівної документації у разі їх узгодження із замовником.

Для проведення громадських слухань, проведення погоджень, розгляду на архітектурно-містобудівній раді та експертизи виготовляється один примірних містобудівної документації на електронних носіях та на паперових носіях, що коригується за результатами кожного етапу та передається замовнику для подання на затвердження.

Подання містобудівної документації на затвердження Київській міській раді забезпечує Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та постійна комісія Київської міської ради з питань земельних відносин, містобудування та архітектури.

Як стверджує позивач, Київська міська рада мала б прийняти рішення про внесення змін стосовно площі детального плану території та його оприлюднення виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією). У цьому зв'язку відповідач зазначає, що згідно з положеннями розділу 5 Програми замовник містобудівної документації визначає та уточнює межі її розроблення, тому площа була скоригована з 87 га на 90 га.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території, відповідно до частини третьої статті 19 зазначеного Закону.

Згідно частин 4-7 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання забудови;

3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами та правилами;

4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території;

5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування;

6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови;

7) черговість та обсяги інженерної підготовки території;

8) систему інженерних мереж;

9) порядок організації транспортного і пішохідного руху;

10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі;

11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року № 290 «Про затвердження Порядку розроблення містобудівної документації» визначено, що рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Рішення про розроблення детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, або внесення змін до нього приймає відповідна районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є: при розробленні генерального плану населеного пункту, плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; при розробленні детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, - районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Пунктом 2 рішення Київської міської ради від 06 квітня 2017 року № 141/2363 «Про затвердження детального плану території в межах АДРЕСА_3 у Голосіївському районі міста Києва» затверджено детальний план території в межах АДРЕСА_3 у Голосіївському районі міста Києва відповідно до основних техніко-економічних показників (техніко-економічні показники та основні положення з графічними матеріалами), що додаються, як основу планувальної організації та функціонального зонування території, розташування червоних ліній вулиць і доріг, кварталів садибної забудови, граничної поверховості та щільності забудови, для подальшого розроблення документації із землеустрою та прийняття рішень щодо розміщення об'єктів містобудування.

Відповідач зазначає та підтверджує наданими до матеріалів справи доказами, що у газеті «Хрещатик» від 07 серпня 2015 року № 114 (4710) опубліковано оголошення про проведення громадських слухань проекту оскаржуваного детального плану територій (ДПТ). Процедура розгляду та врахування пропозицій громадськості до проекту ДПТ тривала до 05 вересня 2015 року.

Наявна в матеріалах справи копія журналу реєстрації пропозицій та зауважень громадян до проекту ДПТ в межах АДРЕСА_13 та копія протоколу наради від 04 вересня 2015 року щодо розгляду пропозицій та зауважень членів громади до проекту ДПТ, зі змісту яких вбачається, що в обговоренні брали участь представники громади у кількості 87 осіб (мешканці АДРЕСА_4 та інші).

За результатами розгляду пропозицій прийнято рішення підтримати пропозиції мешканців району, які такі, що спрямовані на поліпшення планувальної структури та соціально-гарантованого рівня забезпечення установами громадського обслуговування (освітніми закладами, установами охорони здоров'я, місцями паркування автомобілів, благоустрою та озеленення території мікрорайону). Так, мешканцями мікрорайону було запропоновано: передбачити влаштування скверу на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_4 та залучити для цих цілей інвестора; передбачити при будівництві нового житлового комплексу будівництво скверу вздовж АДРЕСА_5, паркової зони в районі АДРЕСА_6. Вирішено було також в цілому підтримати представлений проект ДПТ з обов'язковим урахуванням побажань та пропозицій мешканців мікрорайону.

Крім того, відповідно до пункту 4 звіту про результати розгляду та врахування пропозицій громадськості, юридичних, фізичних осіб під час проведення громадських слухань проекту ДПТ: встановити знаки обмеження швидкості на АДРЕСА_14, зробити сквер з лавочками, квіткарями, урнами для сміття та освітленням згідно пункту 8; за будинком по АДРЕСА_15 для комфортного відпочинку мешканців будинків; на місці звалища зробити об лаштований спортивний майданчик.

Зазначену пропозицію було враховано, зазначено, що біля житлового будинку по АДРЕСА_16 запроектовано розмістити перспективний сквер з відповідним благоустроєм. Місце розміщення та кількість елементів благоустрою скверу буде визначено на наступних стадіях проектування у проекті благоустрою території скверу. На місці звалища пропонується розмістити фітнес-клуб та тренажерний зал.

З витягу з протоколу № 26 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування від 16 листопада 2016 року щодо розгляду листа інвестора розроблення детального плану території вбачається така пропозиція:

- підтримати звернення обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба-2»;

- Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) спільно з проектною організацією - розробником містобудівної документації доопрацювати проектні рішення ДПТ, а саме:

- передбачити створення скверу із благоустроєм території на АДРЕСА_7;

- визначити охоронні зони інженерних мереж (колекторів загальноміського значення), що проходять по території проектування, з врахуванням даних ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал»;

- розробити заходи з благоустрою території між будинками АДРЕСА_7 з метою формування публічного простору для відпочинку та дозвілля мешканців;

- розробити схему руху транспорту і пішоходів в ув'язці з проектними рішеннями суміжного детального плану території промзони «Корчувате» в межах АДРЕСА_8, що розробляється;

- передбачити реконструкцію дошкільного навчального закладу АДРЕСА_10 з прибудовою початкової школи;

- відкоригувати проектне рішення об'єкту на АДРЕСА_11 відповідно до рекомендацій, викладених в протоколі засідання архітектурно-містобудівної ради у справі № 058-а-15, з урахуванням існуючої ситуації;

- передбачити розміщення багатоповерхового паркінгу з закладами торгівлі на земельній ділянці на перетині АДРЕСА_12 що передбачається для продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Листом від 17 листопада 2016 року № 08/281-3636 постійна комісія Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування звернулася до директора Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням врахувати пропозиції до ДПТ, підтримані на засіданні постійної комісії від 16 листопада 2016 року.

З матеріалів справи вбачається також, що ТОВ «Терра Проджект» листом від 30 листопада 2016 року № 260 направило директору Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доопрацьовані матеріали ДПТ, а не новий проект ДПТ, як стверджує позивач у справі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" програми розвитку регіонів та населених пунктів, програми господарського, соціального та культурного розвитку повинні узгоджуватися з містобудівною документацією відповідного рівня.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

За визначенням пунктів 2, 3, 7 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Частина перша статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Як визначає частина четверта статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до пункту 4.8 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року №290, детальний план території розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, рекреаційної та іншої забудови.

Наказом Міністерства регіонального розвиту, будівництва та житлово- комунального господарства України від 12 березня 2012 року №107 затверджено ДБН 5.1.1-14:2012 "Склад та зміст детального плану території" (далі по тексту - ДБН).

Згідно з пунктом 4.1 ДБН визначено, що детальний план розробляється зокрема з метою: уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території району; уточнення планувальної структури і функціонального призначення території, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації частини території населеного пункту або території за його межами; формування принципів планувальної організації забудови; комплексного благоустрою та озеленення.

Пункт 4.2 ДБН визначає, що детальний план розробляється: на структурно- планувальні елементи території населеного пункту, які мають цілісний планувальний характер, - на основі затвердженого генерального плану цього населеного пункту відповідно до чинного законодавства, плану зонування (за наявності) з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів.

Таким чином, генеральним планом передбачається довгострокова стратегія планування та забудови території, однак, не встановлюється її стале використання; у свою чергу детальний план території уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території, та розробляється із метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Інакшими словами - генеральний план міста уточнюється та деталізується детальним планом території.

Генеральний план міста Києва передбачає, що більша частина земельної ділянки в межах АДРЕСА_3 у Голосіївському районі міста Києва, до території якої входить також АДРЕСА_17 за функціональним призначенням належить до території земельних насаджень загального користування; водночас детальний план території вказаної земельної ділянки, затверджений оскаржуваним рішенням, передбачає будівництво багатоповерхових житлових будинків, а також громадських будівель і споруд на території, де відповідно до діючого Генерального плану розташовані зелені насадження загального користування. На думку позивача, вказаний детальний план території фактично змінює положення Генерального плану міста Києва щодо функціонального призначення території зелених насаджень загального користування на розміщення багатоповерхових житлових будинків.

Під час розроблення містобудівної документації пропозиції замовника щодо використання територій вносяться ним на розгляд та врахування розробником у проекті містобудівної документації.

Інвестиційні наміри юридичних та фізичних осіб щодо забудови та іншого використання територій враховуються розробником.

Як зазначалось Відповідачем у відзиві, в п.3.3. Озеленені території загального користування Тому 1 ДПТ зазначається, що проектом передбачається оновлення та благоустрій існуючих територій зелених насаджень загального користування. Проектом враховано створення нового скверу відповідно до рішення КМР від 23.10.2013р. №242/9730 на земельній ділянці площею 3 га вздовж АДРЕСА_18. Також передбачається створення нового скверу по АДРЕСА_19 на ділянці площею 0,32 га.

Отже, жодним чином чинний ДПТ не суперечить Генеральному плану м. Києва, а лише деталізує та уточнює його.

Крім того, суд зауважує, що ДПТ, як невід'ємна та складова частина Генерального плану м. Києва, взагалі не може порушувати існуючі права власності/користування фізичних та юридичних осіб приватного права на нерухоме майно, розташоване на території ДПТ, затвердженого оскаржуваним рішенням.

Так, з аналізу визначених у ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» термінах «генеральний план населеного пункту» містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту) та «детальний план території» (містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території) витікає, що у детальних планах територій, як і у генеральному плані населеного пункту, фактично визначені наміри (декларації) територіальної громади населеного пункту щодо розвитку у майбутньому певних території населеного пункту (забудови або іншого використання територій).

Правові, організаційні та фінансові засади регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності визначає Закон України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності». Принципи відчуження об'єктів права приватної власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності встановлені у статті 4 цього Закону, відповідно до якої фізичні або юридичні особи не можуть бути протиправно позбавлені права приватної власності на земельні ділянки, інші об'єкти нерухомого майна, що на них розміщені. Викуп чи примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, допускається на підставі та в порядку, встановлених цим Законом. Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може здійснюватися за умови відшкодування їх вартості відповідно до закону. Примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом. Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності здійснюються як виняток з дотриманням вимог екологічної безпеки, із забезпеченням подальшого раціонального використання земельних ділянок, у разі якщо об'єкти, визначені у статтях 8 і 9 цього Закону, можна розмістити виключно на земельних ділянках, що відчужуються, або якщо розміщення таких об'єктів на інших земельних ділянках безпосередньо завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки заповідній територіальній громаді, суспільству або державі в цілому. Викуплена або примусово відчужена земельна ділянка не може бути передана в користування або у власність фізичній чи юридичній особі для цілей, не в'язаних із забезпеченням суспільних потреб або суспільної необхідності, визначених у рішенні органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про відчуження зазначеної земельної ділянки. Примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності здійснюється за умови надання її власнику відповідно іншої рівноцінної земельної ділянки, якщо інше не погоджено з власником відчужуваної земельної ділянки. Примусове відчуження житлового будинку (частини будинку, жилого приміщення) у зв'язку з викупом або примусовим відчуженням земельної ділянки здійснюється за умови надання його власнику (власникам) у власність іншого благоустроєного житлового будинку (частини будинку, жилого приміщення) з дотриманням вимог, передбачених житловим законодавством, якщо інше не погоджено з власником (власниками) відчужуваного житлового будинку (частини будинку, жилого приміщення).

При цьому, Закон України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» передбачає обов'язкове відшкодування попереднім власникам вартості майна, яке викуповується для суспільних потреб (ст. 14) або примусово відчужується з мотивів суспільної необхідності (ст. 16).

Отже закон, перш за все, встановив майнову компенсацію державою (органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування) за нерухоме майно, вилучене з приватної власності для суспільних потреб або з мотивів суспільної необхідності. Таким чином, державою гарантовано надання фізичним особам та особам приватного права надання справедливої компенсації, чим забезпечено дотримання справедливого балансу у спосіб, сумісний з правом цих осіб на «мирне володіння майном» в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Отже суд приходить до висновку, що затвердження спірним рішенням детального плану території взагалі не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, викладеним у статті 1 Першого протоколу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 (03061, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 листопада 2018 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа