Справа № 826/1320/18
Суддя: Троян Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1320/18 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Приватного підприємства «Закарпатінвестбуд» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Закарпатінвестбуд» до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, оформлене висновком державної експертизи землевпорядної документації № 698-14 від 05 червня 2014 року.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що зазначеним висновком затверджено недостовірні дані, відомості та показники, які, в свою чергу, впливають на визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з якої обраховуються суми земельного податку для позивача.

При цьому, позивач посилається на те, що відповідачем не було враховано власних зауважень до проекту, а дані для розрахунку подані не уповноваженою організацією.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що зауваження, викладені у висновку державної експертизи землевпорядної документації № 698-14 від 05 червня 2014 року не були враховані відповідачем.

У технічній документації відсутнє документальне підтвердження розрахунку витрат на освоєння та облаштування території у місті Ужгород при застосуванні укрупнених показників УПВБ з посиланням на збірники та номера таблиць, приведені на дату оцінки.

Так, у такій технічній документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород Ужгородською міською радою, що погоджена оскарженим висновком вказана недостовірна та різна інформація щодо площі м. Ужгорода - недостовірні відомості про загальну площу зелених насаджень та сільськогосподарських угідь м. Ужгород.

Розрахунок відновної вартості елементів інженерно-транспортної та природоохоронної інфраструктури міста, що міститься у Технічній документації здійснено з застосуванням недостовірного показника індексу інфляції.

Також апелянт зазначає, що у технічній документації розробником вказана недостовірна інформація про кількість газорегуляторних пунктів, які наявні у місті Ужгороді під час розроблення Технічної документації та щодо довжини дощової каналізації.

Відомості у Додатках до Технічної документації не можуть вважатись достовірними, позаяк підписані не уповноваженими особами та всупереч встановленому порядку.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, Державним агентством земельних ресурсів України, правонаступником якого є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, проведено експертизу технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту міста Ужгород Закарпатської області, за результатами якої прийнято рішення, оформлене висновком державної експертизи землевпорядної документації від 05.06.2014 №698-14 (а.с. 25 Том I).

Зазначеним висновком було затверджено результати проведеної експертизи технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту міста Ужгород Закарпатської області. Зазначений висновок містить посилання на середню (базову) вартість земель міста у розмірі 318,69 грн/кв.м., та визначення «Технічна документація нормативної грошової оцінки земель міста Ужгород Закарпатської області не в повній мірі відповідає вимога чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам та повертається на доопрацювання» (а.с. 26-140 Том I).

Рішенням Ужгородської міської ради від 14.07.2014 №1398 «Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради» затверджено технічну документацію із нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгорода по базовій вартості 1 м. кв. забудованої території в розрізі економіко - планувальних зон та грошової оцінки сільськогосподарських угідь населеного пункту (а.с. 57-59 Том II).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві наведено обґрунтування порушення прав позивача, яке полягає в збільшенні сум земельного податку. Однак, оскільки предметом даного судового розгляду не було визначення Ужгородською міською радою певних показників, як і правомірність затвердження технічної документації, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.72. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Приписи ст. 270 ПК України закріплюють, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

При цьому, підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

У відповідності до приписів п. 271.2 п. 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно частини четвертої ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно вимог статті 18 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій в межах населених пунктів не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою.

Приписами частини другої ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

З матеріалів справи вбачається, що право позивача, як користувача земельної ділянки у місті Ужгороді, на його думку, порушено затвердженням нормативної грошової оцінки земель населеного пункту міста Ужгород Закарпатської області, за допомогою якої обчислюється плата з податку за землю.

Однак, виходячи з вищевикладених норм чинного законодавства України затвердження нормативної грошової оцінки здійснюється міською радою, а не Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Також позивач посилається на те, що його права порушені саме визначенням середньої (базової) вартості земель міста у розмірі 318,69 грн/кв.м., мотивуючи це тим, що саме дана оцінка була затверджена в якості нормативно-грошової.

При цьому, позивач виходить з того, що застосування відповідачем невірних коефіцієнтів та даних, застосування документації, поданої неналежними особами, потягло за собою подальше порушення його прав.

У відповідності до п. 3.3 Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого Наказом від 27.01.2006 №18/15/21/11 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів визначається за формулою:

В х Нп

Цн = --- х Кф х Км, (8),

Нк,

де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях);

В - витрати на освоєння та облаштування території в розрахунку на квадратний метр (у гривнях);

Нп - норма прибутку (6 %);

Нк - норма капіталізації (3 %);

Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо);

Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки підлягає індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель».

Згідно п. 3.4 вказаного Порядку, витрати на освоєння та облаштування території (В) включають відновну вартість як первісну вартість, що змінюється після переоцінки, інженерної підготовки головних споруд і магістральних мереж водопостачання, каналізації, теплопостачання, електропостачання (у тому числі зовнішнє освітлення), слабкострумових пристроїв, газопостачання, дощової каналізації, вартість санітарної очистки, зелених насаджене загального користування, вулично-дорожьої мережі, міського транспорту за станом на початок року проведення оцінки.

Індексація витрат здійснюється за індексами вартості основних фондів у відповідності до чинного законодавства України. Витрати на освоєння та облаштування території визначаються за кожним конкретним населеним пунктом за даними статистичної звітності відповідних органів державної статистики.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок нормативної грошової оцінки земель м. Ужгород виконано з визначенням середньої базової вартості одного квадратного метру земель населеного пункту (розділ 3.1. Технічної документації), в якому витрати на освоєння та облаштування земель міста Ужгород станом на 01.01.2014 (таблиця 1) визначені як сума витрат за відновною вартістю кожного з показників - 2876276,7026 тис. грн.

Додатком В до технічної документації, Ужгородською міською радою визначено відновну вартість переліку обладнання міста Ужгород в сумі 28777716,6162 тис. грн. (а.с. 42-43, 110-111 Том I).

При цьому, значення натурального показника певних складових (довжина магістралей, кількість обладнання, тощо) не враховується в математичному значенні показника «всього по місту», оскільки показники відновної вартості наведені в грошовому еквіваленті, без будь - якої залежності від натурального показника, що свідчить про необґрунтованість посилань апелянта на невідповідність зазначеної кількості натурального показника певних складових.

З огляду на викладене, посилання позивача на дані про невідповідність зазначеної кількості натурального показника певних складових колегією суддів не приймається до уваги, оскільки позивачем не спростовувались дані вартості переліку обладнання.

При цьому, перелік обладнання та його відновна вартість надано Ужгородською міською радою, дії якої позивачем не оскаржені.

З технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населенного пункту міста Ужгорода вбачається, що структурою земель населеного пункту, які визначаються для розрахунку середньої вартості одного квадратного метра земель м.Ужгород (таблиця 2), територією, яка приймається для визначення середньої (базової) вартості 1 кв.м. земель населеного пункту визначено 2888,1413 га (а.с. 44-45 Том I).

Додатком Г до технічної документації Ужгородською міською радою та управлінням Держземагентства в Ужгородському районі територією, яка приймається для визначення середньої вартості одного квадратного метра земель міста Ужгород визначено 2889,4613 га (а.с. 119-120 Том I).

Отже, як відповідачем, так і органом місцевого самоврядування, було прийнято майже ідентичні показники території та витрат для здійснення розрахунку вартості.

В технічній документації витрати на освоєння та облаштування території в розрахунку на квадратний метр обраховані наступним чином:

2876276,7026 тис. грн. поділено на 2888,1413 га, у зв'язку з чим витрати визначено у розмірі 99,59 грн /кв.м., а базову вартість обраховано з застосуванням відповідних, нормативно встановлених коефіцієнтів в розмірі 318 грн 69 коп., у відповідності до приписів п. 3.3. Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів (а.с. 46 Том I).

Однак, на думку позивача показник 2888,1413 га є недостовірним, оскільки належним показником є 2431,4307 га, проте завищення розміру площі оціночної території, що стала базою для обчислення витрат на освоєння та облаштування території міста Ужгород призвело до завищення суми таких витрат і в подальшому до збільшення вартості земель міста Ужгород.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зменшення знаменника (дільника) в операції ділення збільшує отриманий результат, тому вартість витрат, обрахована відповідно до показника 2431,4307 га становила у такому випадку 118 грн 30 коп., а базова вартість - 378 грн 56 коп., що свідчить про помилкове посилання позивача на невірне обрахування відповідачем площі території, як на порушення прав позивача.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про підпис відомостей в додатках до технічної документації (дані для розрахунку) не уповноваженими особами, з огляду на таке.

Пунктом 3.2.9. Стандарту Державного комітету України із земельних ресурсів «Оцінка земель. Правила розроблення технічної документації з нормативно грошової оцінки земель населених пунктів 2:2009» визначено, що збір вихідних даних для розрахунку витрат освоєння та облаштування території здійснюється за формами, згідно Додатка Б. Додатками Б 1-24 цього Стандарту передбачено, що ці додатки мають бути підписані посадовою особою організації, що надала відповідну інформацію, та завірені печаткою цієї організації.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що додатки В та Г, в яких викладено дані, що мають значення для визначення базової вартості, підписані в.о. Ужгородського міського голови та завірені печаткою Ужгородської міської ради (а.с. 110-111, 119-120 Том I).

Натомість, додатки до Технічної документації Б.1 «Інженерна підготовка і захист територій», Б.2 «Водопостачання», Б.3 «Каналізація», Б.7 «Зовнішнє освітлення», Б.8 «Дощова каналізація», Б.9 «Телефонний зв'язок», Б.10 «Кабельне телебачення», Б.12 «Санітарна очистка», Б.13 «Озеленення, кладовища, крематорії», Б.23 «Вулично - дорожня мережа», жодних даних, які б стосувалися визначення податкових зобов'язань позивача, не містять.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З системного аналізу положень наведених норм вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняття «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12 квітня 2018 року у справі №826/8803/15.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладеної в п. 32 рішення у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»», концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві, зокрема, «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право

Відтак, порушення права володіння майном, поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних так і не матеріальних

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої позовні вимоги обгрунтовує саме збільшенням для нього суми земельного податку.

Однак, з даних, які наведені в технічній документації, що могли б призвести до збільшення нормативної грошової оцінки земельних ділянок позивача, не вбачається порушення прав позивача.

Крім того, предметом данного судового розгляду визначення Ужгородською міською радою певних показників, як і правомірність затвердження технічної документації, у відповідності до рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2014 №1398 не була, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо клопотання представника позивача про призначення експертизи з питань землеустрою у справі, то ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у задоволенні такого клопотання - відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу, що вказане клопотання про призначення експертизи не було заявлено в суді першої інстанції. Обґрунтованих підстав неможливості заявити таке клопотання у суді першої інстанції до суду апеляційної інстанції подано не було.

Крім того, в клопотанні про призначення експертизи з питань землеустрою відсутні обґрунтовані причини, які унеможливлювали б розгляд справи судом апеляційної інстанції на підставі даних матеріалів справи.

При цьому, на замовлення Закарпатського регіонального відділення Українського союзу промисловців і підприємців Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, членом якого є позивач, у травні 2016 року розпочато проведення експертного дослідження з питань землеустрою (а.с. 177-184 Том I).

20 квітня 2017 року за результатами проведення експертного дослідження з питань землеустрою Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз здійснено висновок №8947/16-41 щодо технічної документації по нормативно-грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгород, затвердженої рішенням Ужгородської міської ради від 14.07.2014 №1398 (а.с. 177-184 Том I).

Відтак, дані Технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород, затвердженої рішенням Ужгородської міської ради від 14.07.2017 №1398 по даній справі є зрозумілими та такими, що не потребують спеціальних знань.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Закарпатінвестбуд» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 08 листопада 2018 року.

v