Справа № 813/890/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 рокуЛьвів№857/88/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі №813/890/18 (винесене головуючим суддею Костецьким Н.В., проголошене о 11.57 год у м. Львові, повний текст складений 09.07.2018 р., за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Приватного підприємства «Автоінтерлогістік» про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Львівській області звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до приватного підприємства «Автоінтерлогістик» про застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не було допущено посадових осіб податкового органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП Автоінтерлогістик по взаємовідносинах із ТОВ «Текс Хауз» (40626459) за період серпень 2017 року, ТОВ «Лембуд» (39780161) за період жовтень 2017 року, ТОВ «Тейрекс» (41563474) за період листопад 2017 року, а також з питань з питань правомірності формування податкових зобовязань, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість за період липень 2017 року та жовтень 2017 року, про що складено відповідний акт. Посилаючись на норми п. 94.6 ст. 94 ПК України, позивач просить суд застосувати арешт коштів на рахунках підприємства у зв'язку з відмовою відповідача у допуску посадових осіб ГУ ДФС у Львівській області до проведення перевірки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції та просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач у разі його не допуску платником податків до проведення перевірки може звернутись до суду з вимогою виключно про арешт майна платника податків за наявності у відповідача податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу. Такий висновок є невірним, оскільки реалізація права податкового органу на застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунку платника податків у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, в тому разі, якщо податковим органом визнано за необхідне застосувати адміністративний арешт як майна платника податків, відмінного від коштів, так і коштів на рахунку такого платника податків. Також є хибним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування арешту коштів на рахунках відповідача, оскільки такий є складовою загального арешту майна. Даний висновок суду нівелюється самим Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, який затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України №632 від 14.07.2017, оскільки відповідно до пункту 3 Порядку для застосування арешту коштів на рахунку, платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (як і було вчинено у даному випадку). Проте, якщо б податковий орган звернувся до суду з таким позовом після закінчення процедури підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, то було б пропущено строк подання такого позову до суду, а саме не дотримано вимоги п. З Порядку. Також, помилковим є застосування судом першої інстанції до спірних відносин норм пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, оскільки такі регулюються положеннями ст. 94 ПК України, з огляду на наступне. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного розгляду справи проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 20.02.2018 ГУ ДФС у Львівській області видано наказ № 1053 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Автоінтерлогістик» по взаємовідносинах із ТОВ «Текс Хауз» (40626459) за період серпень 2017 року, ТОВ «Лембуд» (39780161) за період жовтень 2017 року, ТОВ «Тейрекс» (41563474) за період листопад 2017 року, а також з питань з питань правомірності формування податкових зобовязань, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість за період липень 2017 року та жовтень 2017 року.

На підставі пп. 16.1.5, 16.1.7 п. 16.1 ст.16, пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, пп. 73.3 ст. 73, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 ПК України та наказу від 26.02.2018 № 1249 видано направлення на перевірку від 20.02.2018 № 1053, згідно з якими ГУ ДФС у Львівській області з 21.02.2018 скеровано для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Автоінтерлогістик» тривалістю 5 робочих днів.

21.02.2018 головним держаним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 здійснено вихід за юридичною адресою ПП «Автоінтерлогістик» для ознайомлення з наказом від 20.02.2018 № 1053 та вручення направлення від 21.02.2018 №1708.

Однак, при виході на вул. Пасічна, 93, м. Львів встановлено відсутність посадових осіб ПП «Автоінтерлогістик» та його законних представників на час виходу о 12:00 год, про що складено акт № 114/13-01-14-02/39991861 про відсутність посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених представників).

21.02.2018 головним держаним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 здійснено вихід за податковою адресою ПП «Автоінтерлогістик» вул. Пасічна, 93, м. Львів з метою вручення наказу від 20.02.2018 № 1053, однак при виході на вул. Пасічна, 93, м. Львів встановлено відсутність посадових осіб ПП «Автоінтерлогістик», що унеможливлює вручення наказу від 20.02.2018 № 1053 та ознайомлення з направленням від 21.02.2018 № 1708, про що складено акт № 123/13-01-14-02/39991861 про неможливість вручення наказу від 20.02.2018 № 1053 та ознайомлення з направленням від 21.02.2018 № 1708.

22.02.2018 головним держаним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 здійснено вихід за юридичною адресою ПП «Автоінтерлогістик» для ознайомлення з наказом від 20.02.2018 № 1053 та вручення направлення від 21.02.2018 №1708, однак при виході на вул. Пасічна, 93, м. Львів встановлено відсутність посадових осіб ПП «Автоінтерлогістик» та його законних представників на час виходу о 10:00 год, про що складено акт № 129/13-01-14-02/39991861 про відсутність посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених представників).

22.02.2018 головним держаним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 здійснено вихід за податковою адресою ПП «Автоінтерлогістик» вул. Пасічна, 93, м. Львів з метою вручення наказу від 20.02.2018 №1053, однак при виході на вул. Пасічна, 93, м. Львів встановлено відсутність посадових осіб ПП «Автоінтерлогістик», що унеможливлює вручення наказу від 20.02.2018 №1053 та ознайомлення з направленням від 21.02.2018 № 1708, про що складено акт №130/13-01-14-02/39991861 про неможливість вручення наказу від 20.02.2018 № 1053 та ознайомлення з направленням від 21.02.2018 № 1708.

23.02.2018 головним держаним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 здійснено вихід за юридичною адресою ПП «Автоінтерлогістик» для ознайомлення з наказом від 20.02.2018 № 1053 та вручення направлення від 21.02.2018 № 1708, однак при виході на вул. Пасічна, 93, м. Львів встановлено відсутність посадових осіб ПП Автоінтерлогістик та його законних представників на час виходу о 15:00 год, про що складено акт № 143/13-01-14-02/39991861 про відсутність посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених представників).

23.02.2018 головним держаним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 здійснено вихід за податковою адресою ПП «Автоінтерлогістик» вул. Пасічна, 93, м. Львів з метою вручення наказу від 20.02.2018 № 1053, однак при виході на вул. Пасічна, 93, м. Львів встановлено відсутність посадових осіб ПП «Автоінтерлогістик», що унеможливлює вручення наказу від 20.02.2018 № 1053 та ознайомлення з направленням від 21.02.2018 № 1708, про що складено акт № 144/13-01-14-02/39991861 про неможливість вручення наказу від 20.02.2018 № 1053 та ознайомлення з направленням від 21.02.2018 № 1708.

26.02.2018 головним держаним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 здійснено вихід за юридичною адресою ПП «Автоінтерлогістик» для ознайомлення з наказом від 20.02.2018 № 1053 та вручення направлення від 21.02.2018 № 1708, однак при виході на вул. Пасічна, 93, м. Львів встановлено відсутність посадових осіб ПП «Автоінтерлогістик» та його законних представників на час виходу об 11:00 год, про що складено акт № 161/13-01-14-02/39991861 про відсутність посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених представників).

26.02.2018 головним держаним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 здійснено вихід за податковою адресою ПП Автоінтерлогістик вул. Пасічна, 93, м. Львів з метою вручення наказу від 20.02.2018 № 1053, однак при виході на вул. Пасічна, 93, м. Львів встановлено відсутність посадових осіб ПП Автоінтерлогістик, що унеможливлює вручення наказу від 20.02.2018 № 1053 та ознайомлення з направленням від 21.02.2018 № 1708, про що складено акт № 162/13-01-14-02/39991861 про неможливість вручення наказу від 20.02.2018 № 1053 та ознайомлення з направленням від 21.02.2018 № 1708.

27.02.2018 головним держаним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_4 вручено директору ПП «Автоінтерлогістик» ОСОБА_5 наказ ГУ ДФС у Львівській області від 20.02.2018 № 1053 та не ознайомлено з направленням на проведення перевірки від 21.02.2018 № 1708. Директором ПП «Автоінтерлогістик» ОСОБА_5 відмовлено від допуску до перевірки, про що складено акт № 175/13-01-14-02/39991861 недопуску до проведення позапланової виїзної документальної перевірки ПП «Автоінтерлогістик».

Начальником ГУ ДФС у Львівській області прийнято рішення від 28.02.2018 № 7112/10/13-01-14-02-15 про застосування адміністративного арешту майна платника податків ПП «Автоінтерлогістик» та позивач звернувся до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків у зв'язку із відмовою платника податків від проведення позапланової перевірки.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що ГУ ДФС у Львівській області, у разі його недопуску платником податків до проведення перевірки, може звернутися до суду з вимогою виключно про арешт майна платника податків або ж з поданням щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Згідно з п. 94.10 ст. 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ГУ ДФС у Львівській області, у разі його недопуску платником податків до проведення перевірки, може звернутися до суду з вимогою виключно про арешт майна платника податків або ж з поданням щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, натомість позивача звернувся до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Відповідно до пп. 20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Також вірним є висновок суду першої інстанції про те, що чинне законодавство послідовно розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків, відмінне від коштів, та арешту коштів платника податків.

Позивачем до суду не надано доказів наявності у ПП «Автоінтерлогістик» податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податковим органом не доведено наявності підстав, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, для реалізації права на звернення до суду з позовом щодо накладення арешту на кошти.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.05.2018 у справі №813/662/17 (№К/9901/38288/18). Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції помилково застосовані до спірних відносин норм пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, то такі є безпідставними, оскільки суд такі не застосовував до спірних правовідносин, а лише зазначив у судовому рішенні у якому випадку такі застосовуються,

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі №813/890/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Повний текст постанови складено 05.11.2018р.