Справа № 806/3037/18
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження

Справа № 806/3037/18

05 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

розглянувши у письмовому провадженні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (ГУ ДФС у Житомирській області) про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі 50% грошового забезпечення та зобовязання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ГУ ДФС у Житомирській області оскаржило його в апеляційному порядку. Також, апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року призначено судове засідання з розгляду клопотання ГУ ДФС у Житомирській області про поновлення строку на апеляційне оскарження на 31 жовтня 2018 року о 14 год. 40 хв.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів ухвалила розглянути клопотання за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання ГУ ДФС у Житомирській області про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 295 КАС України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас, поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено саме з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства своєчасно виконувати ними процесуальні дії, передбачені КАС України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 справа "Пономарьов проти України", наголошено на тому, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципи res judicata - принцип остаточності рішення суду і зазначено, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо у справах, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Як встановлено з матеріалів справи, копію оскаржуваного рішення ГУ ДФС у Житомирській області отримало 30 липня 2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відтак, апеляційну скаргу необхідно було подати у строк до 29 серпня 2018 року, тоді як апеляційна скарга подана апелянтом лише 13 вересня 2018 року.Також, апелянтом подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року визнано неповажними, наведені в заяві підстави поновлення строку на апеляційне оскарження, а апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано в десятиденний строк з моменту отримання даної ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме зазначити інші підстави щодо поновлення строку.

На виконання вказаної вище ухвали апелянтом 05 жовтня 2018 року подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка за своїм змістом ідентична заяві, яка була подана разом із апеляційною скаргою.

Тобто, апелянтом фактично не виконано вимоги ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року.

При цьому, в заяві в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ГУ ДФС у Житомирській області зазначило про те, що не мало в своєму розпорядженні коштів для сплати судового збору.

Проте, колегія суддів зазначає, що управлінням не надано суду апеляційної інстанції доказів щодо фінансування у вказаний період: надходження та використання коштів для сплати судового збору за подання апеляційної скарги, як підставу для поновлення пропущеного процесуального строку.

При цьому, суд звертає увагу, що Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" від 05 лютого 2016 року № 2 судам роз'яснено, що якщо бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення чи звільнення від сплати судового збору.

До того ж, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" зобов'язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Отже, відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення скаржника від законодавчо встановленого обов'язку зі сплати судового збору.

Крім того, виключення органів державної влади з числа суб'єктів, що звільняються від сплати судового збору мало на меті дисциплінувати їх у відносинах із судами та унеможливити зловживання ними своїми процесуальними правами, зокрема, у випадках безпідставного звернення до судів та безвідповідального оскарження судових рішень з огляду на саму лише безкоштовність звернення до суду, про що зазначено у пояснювальній записці до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору".

Також колегія суддів зазначає, що податкові інспекції є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб'єктом, що реалізує свою владну компетенцію, тому відсутність чи недостатність фінансування їх діяльності не може свідчити про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

Пунктом 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, визначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

Таким чином, з урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, не обмежена у праві в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що невжиття суб'єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження необґрунтованими та такими, що не підтвердженні доказами, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної заяви.

Керуючись ст.ст.121, 295, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

у задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України .

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4