Справа № 826/9739/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Справа № 826/9739/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідачів Гузяка І.М., Сулими І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_6, Житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_6

до Житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України,

Міністерства оборони України,

Київського квартирно-експлуатаційного управління

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України (далі - відповідач-1), Міністерства оборони України (далі - відповідач-2), Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі - відповідач-3), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Житлової комісії Генерального штабу Збройних сил України (далі - ЖК) та зобов'язати ЖК прийняти позитивне рішення про виключення зі складу службової трикімнатної квартири АДРЕСА_1, підготувати і надіслати до Київського квартирно-експлуатаційного управління на розгляд матеріали стосовно виключенні зі складу службових квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язати Київське квартирно-експлуатаційне управління прийняти позитивне рішення про виключення зі складу службової трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та передати до Солом'янської в м. Києві районної адміністрації відповідні документи для виключення з числа службових займаної позивачем разом із сім'єю квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2018 року позов було задоволено частково, а саме:

- зобов'язано ЖК надіслати на розгляд до Київського квартирно-експлуатаційного управління матеріали стосовно виключенні зі складу службових квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язано Київське квартирно-експлуатаційне управління в межах місячного строку, встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», розглянути питання про виключення з числа службових трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 68,50 кв. м., займаної позивачем, та прийняти відповідне вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач та відповідачі подали апеляційні скарги.

Позивач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій часині нову постанову про їх задоволення, наполягаючи на тому, що він перебуває на квартирному обліку військовослужбовців, має вислугу понад 20 календарних років та є ветераном війни - учасником бойових дій, квартира, в якій він проживає разом з родиною, відповідає вимогам законодавства, а тому, на думку, позивача, відсутні підстави для відмови в задоволенні його заяви (рапорту) про надання йому такої квартири для постійного проживання шляхом виключення її зі складу службових.

Крім того, апелянт-позивач посилається на те, що спірні правовідносини регулюються спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема Інструкцією, затвердженою наказом Міноборони від 28.12.2016 р. № 735, якою визначено місячний термін розгляду звернень військовослужбовців, який ЖК порушено та допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду його звернення з приводу виключення квартири зі складу службових.

З цих та інших підстав апелянт-позивач вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідачі у своїх апеляційних скаргах просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачі - ЖК та Міноборони у своїх апеляціях посилаються на те, що на звернення позивача з приводу виключення квартири зі складу службових Головою ЖК 23.02.2017 р. було надано відповідь № 95-жк, яка надіслана позивачу та яку він особисто отримав наручно 29.09.2017 р., а також, що після подання позивачем до ЖК всіх необхідних документів ЖК постановлено клопотати перед КЕУ та ЖК гарнізону м. Києва щодо розгляду документів облікової справи позивача на предмет визначення відповідності надання для постійного проживання займаного ним житла нормам законодавства, його житлова справа передана до КЕУ, а на момент розгляду даного спору в суді першої інстанції - знаходилася особисто у позивача.

Крім того, відповідач - Міноборони у своїй апеляції також зазначає, що застосування судом першої інстанції при вирішенні даної справи норм Закону України «Про звернення громадян» є неправомірним та наполягає на тому, що ЖК і Міноборони не було допущено відносно позивача протиправної бездіяльності, як зазначено судом першої інстанції.

Відповідач - КЕУ у своїй скарзі посилається на те, що дійсно позивачу надавалася відповідь на його звернення, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що КЕУ не вчинялися дії стосовно розгляду питання щодо виключення квартири позивача зі складу службових, що рішення з приводу даного питання прийнято ЖК гарнізону м. Києва 03.11.2017 р. та двічі (30.11.2017 р. і 11.01.2018 р.) доведено КЕУ до відома позивача, а також, що для виключення квартири позивача зі складу службових та надання її позивачу як постійного житла немає правових підстав.

Крім того, апелянт - КЕУ також наголошує на тому, що спірні правовідносини регулюються Інструкцією, затвердженою наказом Міноборони від 28.12.2016 р. № 735, а не Законом України «Про звернення громадян», який безпідставно застосовано судом першої інстанції.

При цьому, апелянт - КЕУ також зазначає, що ЖК не є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України, що даний спір регулюється житловим законодавством.

З цих та інших підстав апелянти-відповідачі вважають, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Позивачем подано відзив на апеляційні скарги відповідачів, в якому він просить залишити їх без задоволення, наполягаючи, зокрема на допущенні відповідачами триваючої бездіяльності з приводу виключення його квартири зі складу службових та безпідставності доводів їх апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.06.2010 р. № 565 та ордеру № 011603 позивач отримав трьохкімнатну службову квартиру АДРЕСА_1.

З метою отримання зазначеної квартири для постійного проживання шляхом виключення її зі складу службових, позивач звернувся до Житлової комісії Генерального штабу Збройних сил України із заявою від 17.02.2017 р., яка було отримана відповідачем-1 23.02.2017 р..

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність ЖК щодо не здійснення розгляду його заяви у строки, визначені законодавством, а також неправомірним те, що ЖК та КЕУ так і не прийнято рішення про позитивне вирішення його вимог, звернувся до суду з цим позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Викладені правові норми узгоджуються з положеннями ст.ст. 2, 4, 19 КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017 р., якими визначено завдання адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналогічна предметна юрисдикція визначена частиною 1 статті 19 ЦПК України в чинній редакції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до юрисдикції адміністративних судів належать, зокрема спори фізичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У свою чергу, спори з приводу захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів, що виникають із житлових відносин, підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. по справі № 2-а/87/11 та в постанові Верховного Суду від 04.10.2018 р. по справі № 823/25/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають обов'язковому врахуванню апеляційним судом при розгляді даної справи.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є бездіяльність Житлової комісії щодо не виключення квартири позивача зі складу службового житла та не прийняття відповідного рішення за його звернення в порядку спеціального законодавства.

Отже, даний спір виник безпосередньо з приводу захисту житлових прав та інтересів позивача, які він вважає порушеними.

З огляду на це, апеляційний суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та підлягає вирішенню за правилами ЦПК України.

При цьому, колегією суддів також враховується правова позиція, викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України», в якому Суд зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді даної справи було порушено правила предметної юрисдикції, регламентовані статтею 19 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Отже, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2018 року - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_6, Житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до Житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 07 листопада 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: