Справа № 631/143/18
Суддя: Трояновська Т. М.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

номер провадження 2-а/631/60/18
справа 631/143/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - М'ячиної Ю.В.,

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українилейтенанта поліції Колодочка Валентина Сергійовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2018 року за вхідним № 855/18-вх на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_2, в якому останній просить скасувати постанову серії БР № 860283 від 17.02.2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення п. 31.4.3 а Правил дорожнього руху України, винесену інспектором роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українилейтенантом поліції Колодочка Валентином Сергійовичем, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 17.02.2018 року близько 05 години 00 хвилин він керуючи власним автомобілем VOLSWAGEN T - 5 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по автошляху М - 18, де на 35 км його наздогнав автомобіль патрульної поліції. Після зупинки транспортного засобу до нього підійшов співробітник поліції та повідомив, що він нібито керував транспортним засобом в темну пору доби з непрацюючим заднім правим габаритним ліхтарем, чим допустив порушення п. 31.4.3 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху України).

На підставі цього співробітник поліції виніс постанову серії БР № 860283 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка на думку позивача, є протиправною, оскільки вказаного порушення Правил дорожнього руху України з його боку не було, він чітко виконував положення п. 19 Правил дорожнього руху України.

Ухвалою від 07 травня 2018 року під головуванням судді Пархоменко І.О. прийнято до розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 20.09.2018 року за № 1052 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 20.09.2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т.М. у зв'язку із закінченням 06.08.2018 року строку відрядження судді Пархоменко І.О.

Ухвалою від 21 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М. та призначено судове засідання по справі на 12 жовтня 2018 року.

Ухвалою від 12 жовтня 2018 року розгляд справи відкладено відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 205 КАС України, у зв'язку із неявкою у судове засідання учасників процесу щодо яких відсутні відомості щодо належного повідомлення їх про дату, час і місце судового засідання.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні тим, що викладені ним в позові. Додавши при цьому, що ним перед початком руху було перевірено технічну справність зовнішніх світлових пристроїв автомобіля, які були справні. Помітити під час руху, що не горить задній габаритний ліхтар він фізично не міг, тому і не міг усунути дану несправність. Крім того, позивач зазначив, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була винесена відповідачем у своєму автомобілі, ніяких доказів та пояснень від нього робітники поліції не взяли.

Відповідач, інспектор роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українилейтенант поліції Колодочка Валентин Сергійович, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.ст. 124 - 127, ч. 1 ст. 268 КАС України, в судові засідання, що були призначені на 12.10.2018 року та 05.11.2018 року, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. На пропозицію суду подати відзив на позовну заяву, відповідно до ст. 162 КАС України, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) та матеріали відеофіксації з нагрудної камери інспектора поліції під час складення та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушеннята/або відеозапису з відеореєстратора, розміщеного в транспортному засобі патрульної поліції, що підтверджують заперечення проти позову, відповідач не відреагував. Ніяких клопотань, у тому числі щодо відкладення розгляду справи, на адресу суду не надходило.

Суд з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності відноситься до категорії термінових адміністративних справ і розглядаються з урахуванням положень § 2 Глави 11 Розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Аналогічні приписи містить й ч. 3 ст. 205 КАС України.

Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації відповідачем по справі своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання явки відповідача обов'язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу положень ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.3 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у ст. 286 КАС України.

Під час розгляду справи судом встановлено, 17 лютого 2018 року о 05 годині 10 хвилин на 33 км траси М - 18 інспектором роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українилейтенантом поліції Колодочка Валентином Сергійовичем було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 860283 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Згідно змісту вказаної постанови, 17 лютого 2018 року о 05 годині 05 хвилин на 35 км траси М - 18 ОСОБА_2 керував транспортним засобом VOLSWAGEN T - 5 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в тему пору доби з непрацюючим заднім правим габаритним ліхтарем, чим порушив п. 31.4.3 «а» Правил дорожнього руху України.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до п.п.31.4.3 розділу 31 Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Як свідчать матеріли справи, фактично позивача було притягнуто до відповідальності за те, що в нього не працював задній правий габаритний ліхтар. Проте, Правила дорожнього руху України не забороняють експлуатацію транспортного засобу з такими несправностями.

Посилання відповідача в спірній постанові на підпункт «а» п.п.31.4.3 п. 31.4 в даному випадку є безпідставним, оскільки зазначений пункт Правил передбачає відповідальність за переобладнання транспортного засобу таким чином, що внаслідок цього змінюється кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів, що в цілому не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу.

Щодо випадків, коли під час руху виникає така несправність як «не горить задній габаритний ліхтар», то це врегульовано п. 31.5 Правил дорожнього руху України: у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

При цьому, повна заборона подальшого руху може бути лише у випадках, коли у темну пору доби не горять лампи усіх фар чи задніх габаритних ліхтарів (п. 31.6 Правил дорожнього руху України).

Щодо випадків несправності одного габаритного ліхтаря, то Правила дорожнього руху України не забороняють рух транспортного засобу з такою несправністю і не вимагають виконувати вимоги пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Як у своєму позові, так і у судовому засіданні ОСОБА_2 заперечується факт порушення ним пп. 31.4.3 «а» Правил дорожнього руху України, оскільки як пояснив позивач у судовому засіданні ним перед початком руху було перевірено технічну справність зовнішніх світлових пристроїв автомобіля. Всі вузли та агрегати на момент перевірки були у справному стані, задній правий габаритний ліхтар працював. Помітити під час руху, що не горить задній габаритний ліхтар він фізично не міг, тому і не міг усунути дану несправність, вважав, що вона могла виникнути через те, що він декілька разів попадав у ями на автошляху.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Нормами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху України за ч.1 ст.121 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом № 1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III вказаної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч. 1 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 10 Розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 1 та п. 2 Розділу ІV зазначеної Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Натомість, в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази винуватості ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З розділу 8 постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 860283 від 17.02.2018 року вбачається, що в даному конкретному випадку, до постанови не було додано жодного доказу на підтвердження винуватості позивача по справі. Посилання на здійснення відеофіксації порушення зазначена постанова також не містить.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Дія цієї презумпції є імперативною і покладає обов'язок на суб'єкта владних повноважень аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Натомість, відповідачем, ані в постанові, що оскаржується, не зазначено, ані до суду не надано жодного об'єктивного і беззаперечного доказу, який б підтверджував факт вчинення позивачем порушення вимог пп. 31.4.3 «а» Правил дорожнього руху України та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, встановленого ст. 62 Конституції України та діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 17 червня 2011 року у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Виходячи з викладеного, суд керуючись принципом верховенства права, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, статтями 2, 8, 9, 77, 78, 125 - 127, 194, 229, 242 - 246, 255, 268, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 9, 121, 222, 251, 252, 254, 280, 283, 284, ч. 3 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до інспектора роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українилейтенанта поліції Колодочка Валентина Сергійовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 860283 від 17.02.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., винесену інспектором роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українилейтенантом поліції Колодочка Валентином Сергійовичем.

Справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення відповідно до ч. 4 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 03 червня 1998 року.

Відповідач: інспектор роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенант поліції Колодочка Валентин Сергійович, місцезнаходження Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України: 61033 м. Харків вул. Шевченка, 315-А, адреса електронної пошти -

Суддя Т.М. Трояновська