Справа № 826/11817/16
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2018 року (справу розглянуто у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Київопорядкомплект" до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач, Публічне акціонерне товариство "Київопорядкомплект", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 липня 2016 року Форма-"Ш" № , яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з рентної плати за користування надрами місцевого значення у розмірі 168592,50 грн. зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 33718,50 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 15 липня 2016 року Форма-"Ш" № .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що застосовування штрафних санкцій є правомірним, оскільки за результатами перевірки позивача було встановлено порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань по рентній платі.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що головним державним ревізором - інспектором відділу адміністрування місцевих податків управління податків і зборів з юридичних осіб ДПІ в Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, на підставі ст. 76 Податкового кодексу України проведено перевірку своєчасності сплати позивачем узгоджених сум податкових зобов'язань по рентній платі за користування надрами місцевого значення за період з 01.10.2013 року по 23.06.2016 року.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією в Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві складено акт від 23.06.2016 року №741/26-50-12-03-16/05503326 про результати перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов'язань ПАТ "Київопорядкомплект" (05503326) за період з 01.10.2013 року по 23.06.2016 року, в якому зафіксовано порушення позивачем п. 57.1 статті 57 розділу ІІ та п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України, а саме - термінів сплати узгоджених сум податкових зобов'язань по рентній платі за користування надрами місцевого значення за декларацією № .

На підставі акта перевірки Державною податковою інспекцією в Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві прийнято повідомлення - рішення від 15.07.2016 року №, яким платника податку зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 33 718,50 грн за платежем рентна плата за користування надрами місцевого значення.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та зазначив, що узгодженні податкові зобов'язання були сплачені позивачем вчасно та у повному обсязі.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Податкові декларації з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин подаються її платником, починаючи з календарного кварталу, що настає за кварталом, у якому такий платник отримав спеціальний дозвіл (п. 252.23 ст. 252 Податкового кодексу України).

Згідно з п.п. 252.1.1 п. 252.1 ст. 252 Податкового кодексу України, платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб'єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об'єктах (ділянках) надр.

Відповідно до п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

Пунктом 257.2 ст. 257 Податкового кодексу України визначено, що платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов'язань з рентної плати.

Відповідно до положень п. 257.5 ст. 257 Податкового кодексу України сума податкових зобов'язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації з урахуванням фактично сплачених авансових внесків.

Згідно з пп. 258.1.2 п. 258.1 ст. 258 Податкового кодексу України на суму податкових зобов'язань з рентної плати, що нарахована платником рентної плати за податковий (звітний) період, але не сплачена протягом 10 календарних днів, що настають за останнім календарним днем граничного строку подання податкової декларації, нараховується пеня в порядку, встановленому розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Із матеріалів справи вбачається, що Публічним акціонерним товариством "Київопорядкомплект" подано податкову декларацію за IV квартал 2014 року № від 26.01.2014 року, в якій самостійно визначено суму грошового зобов'язання за користування надрами у розмірі 487 820,25, яку подано до ДПІ в Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві. До зазначеної декларації було додано розрахунок (Д2) податкового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин з датою заповнення 26.01.2014 року.

Згідно квитанції №2, вказаний пакет документів прийнято ДПІ в Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві 26.01.2014 року та зареєстровано декларацію за №.

Граничний строк сплати податкового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин - 19.02.2014.

Відповідно до платіжного дорученням №2204 від 12.02.2014 року узгодженні податкові зобов'язання були сплачені позивачем вчасно та у повному обсязі (а.с. 17).

Апелянт стверджує, що відповідно до інформації з ІС «Податковий блок», податковою декларацією № від 26.01.2014 року визначено сплату рентної плати 19.02.2014 року, але фактично сплачено було 19.09.2015 року та 13.05.2015 року, тобто кількість днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання становить 546 днів та 448 днів.

Разом з тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що 15.04.2015 року товариством подано декларацію за перший квартал 2015 року, 16.07.2015 року за другий квартал 2015 року на загальну суму 168 592,50 грн., які в подальшому були оплачені суб'єктом декларування 13.05.2015 року згідно платіжного доручення №509 та 19.08.2015 року згідно платіжного доручення №885. Тобто, позивачем здійснено сплату самостійно визначених сум грошових зобов'язань за користування надрами за інші періоди (а.с.108-109).

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено порушення позивачем строків сплати узгодженої суми грошового зобов'язання

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Київопорядкомплект" до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07.11.2018.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В.Безименна,

А.Ю.Кучма

v