Справа № 813/1729/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1842/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Джули В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Карпяк О.О.,

час ухвалення рішення 15 год., 08 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 23 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила після уточнення своїх вимог визнати протиправною бездіяльність та відповідь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ) від 20 листопада 2017 року № 129/3-12/шв щодо нарахування у подальшому її пенсії, виходячи з методу перерахунку пенсії із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, із поновленням індивідуального коефіцієнта заробітної плати в розмірі 2,73301 та зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії з моменту винесення рішення суду, виходячи з методу перерахунку пенсії із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, із поновленням індивідуального коефіцієнта заробітної плати в розмірі 2,73301.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 813/1729/18 у задоволені позові було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № 466/7866/14-а, яка вступила у законну силу, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова про визнання протиправною відмови у проведенні нарахування їй пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати у розмірі 2,73301 та зобов'язання, починаючи з 04 листопада 2014 року, провести перерахунок її пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати у розмірі 2,73301. Тому аналогічні вимоги ОСОБА_2 до ГУ ПФУ задоволенню не підлягають.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції у справі скасувати та задовольнити її позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що пенсіонер, звертаючись до органів Пенсійного фонду, самостійно приймає рішення щодо варіантів здійснення перерахунку пенсії. При цьому зазначає, що відповідачем не роз'яснювалось право позивача на обрання варіанту перерахунку пенсії та не повідомлялось, що внаслідок перерахунку пенсії індивідуальний коефіцієнт заробітку може зменшитись. На думку скаржника, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № 466/7866/14-а, не може мати преюдиційного значення, оскільки право позивачки порушується і по сьогоднішній день.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області.

З 23 квітня 1992 року позивачці було призначено пенсію за віком згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». У подальшому з 1 січня 2004 року перерахунки пенсії проводились у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Судом першої інстанції встановлено, що до 30 листопада 2012 року позивачка була працюючим пенсіонером. У 2006 році за заявою позивачки, поданою до управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова, було проведено перерахунок її пенсії за період страхового стажу, який на той час складав 45 років 4 місяці 19 днів, з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати у розмірі 2,73301.

1 квітня 2008 року на підставі заяви позивачки їй проведено перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу 47 років 4 місяці 19 днів (по 31 березня 2008 року), коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,20-0,56800, та заробітної плати 2689,18 грн., визначеної за 111 місяців за періоди з 1 січня 1990 року по 31 грудня 1994 року та з 1 січня 2004 року по 31 березня 2008 року за даними персоніфікованого обліку (середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2007 рік 1197,91 грн. х індивідуальний коефіцієнт заробітку після оптимізації 2,24489). З 1 квітня 2008 року пенсійна виплата склала 1705,42 грн. У зв'язку із застосуванням при перерахунку пенсії позивача у 2008 році показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2007 рік (1197,91 грн.) при зниженні індивідуального коефіцієнта заробітку заробітна плата для обчислення пенсії збільшилась. Тому перерахунок пенсії позивачці з 1 квітня 2008 року, на думку відповідача, доцільніше було проводити з урахуванням страхового стажу та заробітку, оскільки це давало можливість виплачувати пенсію у більшому розмірі.

З 1 червня 2008 року на підставі заяви позивачки від 2 червня 2008 року їй перераховано пенсію з урахуванням заробітної плати 2711,29 грн., визначеної за 111 місяців, і така, як наслідок, склала 1718,22 грн.

Подальші перерахунки здійснювались з урахуванням страхового стажу, набутого після попереднього перерахунку.

29 червня 2017 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії за період з 7 квітня 2008 року по дату розгляду цієї заяви.

Як видно зі змісту відповіді, яка була скерована на адресу позивачки Личаківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Львова від 20 липня 2017 року № 59/3-12/шв, станом на липень 2017 року пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 52 роки 19 днів (коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,70200) та заробітної плати 2711,29 грн. Розмір пенсійної виплати становив 2637,67 грн. Зазначено, що не вбачається підстав для перерахунку пенсії з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії 2,73301.

У відповіді ГУ ПФУ від 20 листопада 2017 року № 129/3-12/шв, правомірність якої оспорюється ОСОБА_2, станом на жовтень 2017 року її пенсію обчислено відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з урахуванням страхового стажу 52 роки 19 днів (коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 - 0,52) та заробітної плати 8520,15 грн. Розмір пенсійної виплати становив 4961,55 грн.

Відповідно до матеріалів справи позивачка не погоджується з відмовою відповідача провести перерахунок її пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати у розмірі 2,73301, а тому звернулася до суду.

Частиною 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Матеріалами справи підтверджено, що перерахунок пенсії позивачці здійснювався відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Окрім того, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № 466/7866/14-а було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова та визнано правомірною відмову у проведенні нарахування їй пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати у розмірі 2,73301 та зобов'язання, починаючи з 4 листопада 2014 року, провести перерахунок її пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати у розмірі 2,73301.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При черговому зверненні до пенсійного органу із вимогою про перерахунок пенсії, відповідь на яке ГУ ПФУ від 20 листопада 2017 року № 129/3-12/шв є предметом даного адміністративного спору, позивачкою не було наведено будь-яких інших доводів на обґрунтування своїх вимог, окрім тих, які досліджувалися Львівським апеляційним адміністративним судом при ухваленні постанови від 30 червня 2015 року у справі № 466/7866/14-а, а отже відсутні підстави для висновку про триваюче порушення прав ОСОБА_2 зі сторони відповідача, як правонаступника територіальних органів Пенсійного фонду України у м. Львові відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 та 8 листопада 2017 року № 821.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи ОСОБА_4 висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного нею рішення суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 813/1729/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко