Справа № 480/3812/18
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 р. Справа № 480/3812/18

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів";

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити позивачу пенсію по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% пенсії із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 серпня 2018 р. згідно довідки апеляційного суду про суддівську винагороду станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 №77 від 06.09.2018 р.;

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області виплатити позивачу в місячний термін недоотриману пенсію за минулий час (ст. 46 Закону України №1058-IV) з 06.08.2018 р. по день винесення ухвали суду про визнання дій незаконними;

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області при підвищенні заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці проводити перерахунок позивачу пенсії із пенсії померлого з першого числа місяця наступного за місяцем, у якому змінилися розміри суддівської винагороди судді, який працював за відповідною посадою;

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області виплатити позивачу моральну шкоду, заподіяну порушенням права і свободи, в результаті чого погіршився рівень здоров'я, в розмірі 38716,47 грн. з одноразовою виплатою в місячний термін після отримання постанови суду про результати розгляду позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач перебуває на обліку у Сумському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області, та отримує пенсію за віком. Його дружина, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, отримувала щомісячне грошове утримання судді у відставці.

06.08.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії померлого годувальника, розрахованої із щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час настання її смерті з врахуванням довідки апеляційного суду Сумської області про суддівську винагороду, яка виплачувалась за останнім місцем роботи. У відповіді на заяву пенсійний орган зазначив, що з серпня 2018 р. проведено перехід на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який обчислений у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника. Крім цього, зазначив, що Законом України ''Про судоустрій і статус суддів" не передбачено призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, тому здійснити перехід на пенсію у розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання померлої судді у відставці підстав немає.

Позивач вважає неправомірною оскаржувану відмову та просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів"; зобов'язати призначити позивачу пенсію по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% пенсії із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 серпня 2018 р. згідно довідки апеляційного суду про суддівську винагороду станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 №77 від 06.09.2018 р.; зобов'язати відповідача виплатити позивачу в місячний термін недоотриману пенсію за минулий час з 06.08.2018 р. по день винесення ухвали суду про визнання дій незаконними; зобов'язати відповідача при підвищенні заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці проводити перерахунок позивачу пенсії із пенсії померлого з першого числа місяця наступного за місяцем, у якому змінилися розміри суддівської винагороди судді, який працював за відповідною посадою та зобов'язати виплатити позивачу моральну шкоду, заподіяну порушенням права і свободи, в результаті чого погіршився рівень здоров'я, в розмірі 38716,47 грн. з одноразовою виплатою в місячний термін після отримання постанови суду про результати розгляду позовної заяви.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому просить розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та зазначив, що право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника передбачене ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058). Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника (ч. 3 ст. 36 Закону №1058).

Відповідно до ст. 38 зазначеного Закону України пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною 2 статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягали пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно. Водночас, розмір такої пенсії визначається відповідно до ст. 37 цього Закону.

Крім цього, відповідач зазначив, що такий вид пенсії як пенсія по втраті годувальника, передбачений лише Законом №1058, а тому умови, порядок її призначення та розмір визначаються виключно нормами вказаного Закону. Водночас, нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено призначення даного виду пенсії з обрахунку 50 % від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При розрахунку пенсії по втраті годувальника враховується лише розмір пенсії за віком померлого годувальника. Водночас, пенсія за віком розраховується відповідно до норм ст. 27 та ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до матеріалів справи на час смерті ОСОБА_2 отримувала щомісячне довічне грошове утримання, призначене судді у відставці. Порядок і умови його призначення регламентовано Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Управління наголошує на тому, що нормами вказаного закону не передбачено такого виду пенсії, як пенсія по втраті годувальника непрацездатним членам сім'ї померлого судді. Водночас, відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Порядок та механізм визначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є різними і суттєво відрізняються між собою.

Таким чином, при визначенні права на пенсію по втраті годувальника застосуванню підлягають норми спеціального Закону, а саме Закону №1058.

Тому позивачу було призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника за Законом України №1058, про що управлінням було повідомлено позивачу листом від 20.09.2018 р. №615/В.

Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 10.10.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, про що сторони повідомлені належним чином.

Щодо клопотання відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд зазначає наступне.

Враховуючи незначну складність справи, обсяг та характер наданих доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також ненадання відповідачем доказів необхідності призначення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд не вбачає підстав для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні за участю сторін, а тому клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 22.04.1968 р. перебував у шлюбі з ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9, 15).

З 06.08.2018 р. позивачу призначено (перераховано) пенсію у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 4188,84 грн.

Не погоджуючись з таким обчисленням пенсії, позивач звернувся до відповідача з заявою від 17.09.2018 р., в якому просив здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника з розрахунку 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Листом №615/В від 20.09.2018 р. відповідач повідомив, що з 06.08.2018 р. ОСОБА_1 проведено перехід на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який обчислений у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника. Крім цього, зазначив, що Законом України ''Про судоустрій і статус суддів" не передбачено призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, тому здійснити перехід на пенсію у розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання померлої судді у відставці підстав немає.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання неправомірними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та зобов'язання Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити позивачу пенсію по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% пенсії із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 06 серпня 2018 р., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пунктом 1 ч.2 ст. 36 Закону №1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону №1058-IV, до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону №1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Щодо посилання відповідача на те, що при розрахунку пенсії позивача у зв'язку з втратою годувальника не може враховуватись розмір отримуваного годувальником щомісячного довічного грошового утримання на час настання смерті, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 22 ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1, 5 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII), судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, судді, який вийшов у відставку може виплачуватися одне з 2-х: 1) пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом; 2) щомісячне довічне грошове утримання судді, що вибирає суддя.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка дружині позивача була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Не є спірним, що дружина позивача, яка померла 08.07.2018, отримувала щомісячне довічне грошове утримання судді, а тому ОСОБА_3, який перебував на її утриманні, має право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час смерті годувальника - ОСОБА_4, яка повинна виплачуватися територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», "Пічкур проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

У цій справі право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач, пропрацювавши до досягнення пенсійного віку та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом "Про судоустрій і статус суддів, яку відмовився врахувати відповідач при розрахунку. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів. Не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить "особистий та надмірний тягар" для позивача, який перебуваючи в непрацездатному віці, є інвалідом 2 групи, втративши матеріальну підтримку в зв'язку зі смертю дружини, залишився без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити позивачу пенсію по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% пенсії із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 06 серпня 2018 р.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області виплатити позивачу в місячний термін недоотриману пенсію за минулий час з 06.08.2018 р. по день винесення ухвали суду про визнання дій незаконними та зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області при підвищенні заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці проводити перерахунок позивачу пенсії із пенсії померлого з першого числа місяця наступного за місяцем, у якому змінилися розміри суддівської винагороди судді, який працював за відповідною посадою, суд зазначає наступне.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

З огляду фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, суд виходить з того, що заявлені позивачем вимоги про зобов'язання Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області виплатити позивачу в місячний термін недоотриману пенсію за минулий час з 06.08.2018 р. по день винесення ухвали суду про визнання дій незаконними та зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області при підвищенні заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці проводити перерахунок позивачу пенсії із пенсії померлого з першого числа місяця наступного за місяцем, у якому змінилися розміри суддівської винагороди судді, який працював за відповідною посадою є передчасними, а від так задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач частково довів позовні вимоги, а суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону, відмовляючи ОСОБА_3 у призначенні пенсії у зв'язку із втратою годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час смерті годувальника, що підтверджено доказами, які перевірено судом, тому позов задовольняється частково.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 38716,47 грн.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Посилання в адміністративному позові на ті обставини, що протиправні дії відповідача завдали психологічних та душевних страждань, принизили честь та гідність, позивач повинен витрачати свій час та життя на пошуки шляхів для відновлення прав, вивчати інформаційне законодавство України, писати позовну заяву та інші заяви, звертатися до суду для захистом своїх прав, виконувати роботу адвоката та захищати права в судових засіданнях, суд зазначає, що при розгляді справи не встановлено підстав, передбачених ст. 23 ЦК України, коли у фізичної особи виникає право на відшкодування моральної шкоди.

Отже, жодна із наведених у вказаній статті підстав не була доведена та обґрунтована в позовних вимогах, право на звернення до суду позивачем реалізовується на власний розсуд і дана обставина не є підставою для визнання факту наявності моральної шкоди. Позивачем не доведено, що моральна шкода була завдана відповідачем і саме у такому розмірі, в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії-задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) в призначенні пенсії по втраті годувальника згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області (м. Суми, вул.Степана Бандери, 43) призначити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) пенсію по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% пенсії із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 06 серпня 2018 р.

В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук