Справа № 820/5238/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 листопада 2018 р. № 820/5238/17

Харківський окружний адміністративний суд

в складі головуючого - судді Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ділбаряна А.А.,

за участю представників: позивача - Поддашкіної О.Ю., відповідача - Лютянського М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "ГОРН" (61075, м. Харків, вул. Сімнадцятого Партз'їзду, буд. 38А, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Науково-виробниче підприємство "ГОРН", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд: - скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017 року за № про застосування штрафних санкцій, у тому числі за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 175245,38 гривень; - скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017 року за № про застосування штрафних санкцій, у тому числі за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 340,00 гривень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 позов задоволено: скасовано податкові повідомлення-рішення ДФС від 6.08.17 № та № та стягнуто на користь позивача судові витрати в сумі 2 633, 33 грн.

Постановою Верховного суду від 21.02.2018 касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - задоволено частково. Постанови Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 та Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 - скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

В постанові Верховного суду від 21.02.2018 колегія суддів прийшла до висновку, що під судом, переліченим у статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", слід розуміти відповідний орган судової системи держави, зокрема, створений відповідно до Розділу VІІІ Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону №1402-VIII від 02.06.2016), або Міжнародний комерційний арбітражний суд чи Морська арбітражна комісія при Торгово-промисловій палаті України або інший арбітраж (третейський суд), створений у відповідності до положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", а також зазначила, що суди, відхиливши доводи ДФС про те, що Третейський суд при Асоціації "Захисту прав приватних інвесторів" не є судом у розумінні Законів України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та "Про міжнародний комерційний арбітраж", не з'ясували, чи є суд, до якого звернувся позивач, судом, створеним на підставі положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", не дослідили зміст його Регламенту, відтак не встановили наявність компетенції цього суду приймати арбітражне рішення у відповідності до Розділу VІ Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2017 зазначена справа прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач застосував до Товариства штрафні санкції за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не врахувавши при цьому, що позивач вчасно звернувся до відповідного суду, що в силу положень Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" виключає застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що звернення Товариства до третейського суду з позовом про стягнення з контрагента зовнішньоекономічного договору заборгованості не звільняє позивача від відповідальності за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки Третейський суд при Асоціації "Захисту прав приватних інвесторів", що розглянув позов Товариства, не є судом у розумінні статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", відтак звернення позивача до нього з позовом не звільняє від відповідальності за порушення строків, встановлених статтями 1, 2 вказаного Закону.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що не погоджується з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "ГОРН" Поддашкіна О.Ю. - в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області Поддашкіної О.Ю. Лютянський М.Я. - в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Між позивачем та ООО "Лора" укладено контракт № 02-пр від 29.01.2016, пунктом 8.2 Додаткової угоди № 1 до якого передбачено, що "все споры, которые могут возникнуть в связи с заключением, исполнением или расторжением договора, могут рассматриваться Третейским судом при Ассоциации защиты прав частных инвестиций (г.Харьков, Украина) в соответствии с Регламентом Третейского суда…"

На виконання умов вказаного договору на адресу нерезидента підприємством відвантажено пружини на загальну суму 9024893.50 руб. (еквівалент 3794127.02 грн.).

Обставини порушення запроваджених НБУ граничних строків повернення валютної виручки протягом виконання зобов'язань за договором, які наведені у додатку до податкового повідомлення-рішення від 16.08.2017 № , сторонами не заперечується.

У період з 19.07.2017 по 21.07.2017 фахівцями відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку підприємства-позивача з питань дотримання валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 29.01.2016 № 02-пр за період з 29.01.2016 по 30.06.2017. За наслідками проведеної перевірки складено акт від 28.07.2017 №8653/20-40-14-06-08/36226069, яким зафіксовані порушення вимог ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", які виявилися у порушенні строків надходження валютної виручки на рахунок позивача та ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а також в частині порушення порядку декларування валютних цінностей в декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резидентові України і перебувають за її межами, станом на 01.04.2017.

Порушення, встановлені актом перевірки, стали підставою для винесення 16.08.2017 податкових повідомлень-рішень:

- № , яким підприємству нарахована пеня за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 175245,38 грн;

- № , яким визначені штрафні санкції за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 340.00 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач скористався правом їх адміністративного оскарження, передбаченим ст. 56 ПК України, за результатами якого його скарги були залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Вирішуючи спір по суті, враховуючи висновки Верховного Суду, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" порушення резидентами строків, передбачених ст.ст. 1, 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

В той же час, згідно з частиною другою та четвертою статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Матеріалами справи підтверджено, що 17.03.2017 позивач звернувся до Третейського суду при Асоціації захисту прав приватних інвестицій з позовом до ООО "Лора" про стягнення заборгованості та ухвалою суду від 17.03.2017 справа прийнята до провадження. Рішенням від 01.09.2017 позовні вимоги позивача задоволені та стягнуто з ООО "Лора" заборгованість по контракту № 02-пр від 29.01.2016.

У судовому засіданні, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог представник відповідача послався на те, що Третейського суду при Асоціації захисту прав приватних інвестицій не є належним судом у розумінні ст. 4 Закону України "Про третейські суди".

З цього приводу суд зазначає наступне.

Підпунктом 6 пункту 1 статті 1 Європейської Конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961 року, яка ратифікована Україною, зазначено, що термін "арбітраж" визначає розгляд спорів як арбітрами, призначеними по кожній окремій справі (арбітраж), так і постійними арбітражними органами.

Відповідно до положень Закону України "Про третейські суди" спори за участю нерезидентів України не можуть розглядатися третейськими судами в порядку, передбаченому законом "Про третейські суди", при цьому ч. 4 ст. 1 цього Закону визначено, що його дія не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України, а відповідно до статті 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітраж - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Згідно з п. 8.2 додаткової угоди від 01.12.2016 всі спори, які можуть виникнути у зв'язку з укладанням, виконанням чи розторгненням договору, можуть розглядатися Третейським судом при Асоціації захисту прав приватних інвестицій (м.Харків, Україна) відповідно до Регламенту Третейського суду.

Згідно з ч. 6 ст. 2 Регламенту постійно діючого Третейського суду при "Асоціації захисту прав приватних інвестицій" цим третейським судом можуть розглядатися спори за участю іноземних учасників на підставі закону "Про міжнародний комерційний арбітраж".

Отже, на момент подачі позову до третейського суду між сторонами існувала чинна домовленість про те, що зазначений спір підлягав розгляду Третейським судом при Асоціації захисту приватних інвестицій.

Суд також зауважує, що відповідно до змісту ч. 2 ст. 12 ГПК України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, суд приходить до висновку, що законодавство України не робить винятку щодо можливості передачі майнового спору, що випливає з зовнішньоекономічної угоди, на вирішення третейського суду (арбітражу).

Зі змісту статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" вбачається, що строки передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується виключно у випадках звернення резидента до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Пунктом 12 частини 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди" застережено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

Натомість, частиною 2 статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, зокрема, спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

Статтею 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" визначено, що для цілей цього Закону: "арбітраж" - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки N 1 і N 2 до цього Закону); "третейський суд" - одноособовий арбітр або колегія арбітрів; "суд" - відповідний орган судової системи держави.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" обумовлено, що цей Закон не зачіпає дії будь-якого іншого закону України, в силу якого певні спори не можуть передаватися до арбітражу або можуть бути передані до арбітражу тільки згідно з положеннями іншими, ніж ті, що є в цьому Законі.

Так, з огляду на зміст вищенаведених нормативних актів, колегія суддів Верховного суду у постанові від 21.02.2018 прийшла до висновку про те, що: «під судом, переліченим у статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", слід розуміти відповідний орган судової системи держави, зокрема, створений відповідно до Розділу VІІІ Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону №1402-VIII від 02.06.2016), або Міжнародний комерційний арбітражний суд чи Морська арбітражна комісія при Торгово-промисловій палаті України або інший арбітраж (третейський суд), створений у відповідності до положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж"».

Відповідно до ч.5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Щодо висновку Верховного суду про те, що суди не з'ясували, чи є суд, до якого звернувся позивач, судом, створеним на підставі положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", не дослідили зміст його Регламенту, відтак не встановили наявність компетенції цього суду приймати арбітражне рішення у відповідності до Розділу VІ Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", судом встановлені такі обставини.

Відповідно до ст. 1 Регламенту постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» третейський суд при Асоціації захисту прав приватних інвестицій (далі -Третейський суд) є самостійним недержавним незалежним постійно діючим інституціональним арбітражем, що здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про третейські суди» від 11 травня 2004 року №1701-ІУ, Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» №4002-111 від 24 лютого 1994 р., Європейської конвенції 1961 р. «Про зовнішньоторговельний арбітраж», Нью-йоркської конвенції 1958 р. «Про визнання та приведення в дію іноземних арбітражних рішень», Положення про Третейський суд при Асоціації захисту приватних інвестицій, затвердженого зборами учасників Асоціації „Захисту прав приватних інвестицій" від 01 лютого 2007 року, цього Регламенту та додатків до цього Регламенту. Третейський суд створюється і діє на принципах: 1) законності; 2) незалежності третейських суддів та підкорення їх тільки законові; 3) рівності всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; 4) змагальності сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні перед третейським судом їх переконливості; 5) обов'язковості для сторін рішень третейського суду; 6) добровільності утворення третейського суду; 7) добровільності згоди третейських суддів на їхнє призначення чи обрання у конкретній справі; 8) самоврядування; 9) всебічності, повноти та об'єктивності вирішення спорів; 10) сприяння сторонам у досягненні ними мирової угоди на будь-якій стадії третейського розгляду. Третейський суд складається із Голови Третейського суду та Секретаря Третейського суду. Третейські судді є особами, незалежними від Третейського суду, які здійснюють розгляд справ на підставі їх обрання сторонами за умови їх власної згоди. В цьому Регламенті „Третейський суд" означає постійно діючий інститут, що адмініструє здійснення третейського провадження: „третейський суд" означає одноособового третейського суддю або колегію третейських суддів, що здійснюють третейське провадження по справі.

Відповідно до ст. 2 Регламенту постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» у Третейський суд за згодою сторін можуть передаватися будь-які спори за участю будь-яких дієздатних осіб приватного права, за винятком спорів, що мають публічно-правову природу та відповідно до діючого законодавства України не можуть розглядатися третейськими судами, утвореними на підставі Закону України „Про третейські суди", зокрема: спори про визнання недійсними нормативно-правових актів; спори, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов'язаних з державною таємницею; справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно державними судами або Конституційним Судом України. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яку укладено у письмовій формі в такий спосіб, що беззаперечно вказує на відповідний намір сторін. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Питання про компетенцію третейського суду на підставі третейської угоди вирішує intra vires Голова Третейського суду. Третейський суд приймає рішення на підставі законодавства України та міжнародних договорів, імплементованих у національне законодавство України. Третейський суд розглядає спори за участю іноземних учасників на підставі Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж». Третейський суд може здійснювати адміністрування арбітражу ad hoc з використанням арбітражного регламенту ЮНСИТРАЛ.

Враховуючи вказівки Верховного суду, викладені у постанові Верховного суду від 21.02.2018, та положення Регламенту постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій», суд приходить до висновку, що Третейський суд при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій», до якого звернувся позивач є судом, створеним на підставі положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" та має компетенцію приймати арбітражне рішення відповідно до Розділу VІ Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

З урахуванням вказівок Верховного суду, викладених у постанові Верховного суду від 21.02.2018, суд вважає позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення рішення № від 16.08.2017 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому посилання представника відповідача в судовому засіданні на ненадання при проведенні перевірки позивачем документів щодо звернення з позовом до постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» не доводить обґрунтованість доводів відзиву на позов, оскільки вказані документи надавалися позивачем під час процедури адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, про що свідчить зміст поданої до скарги заяви (т.1, а.с. 109-110).

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.08.2017, судом встановлені такі обставини.

Перевіркою дотримання ТОВ «НВП ГОРН» вимог ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", зі змінами та доповненнями, та ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 №319/94 "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами", із змінами та доповненнями, по зовнішньоекономічному контракту від 29.01.2016 № 02-пр за період з 29.01.2016 по 30.06.2017 станом на 01.04.2016, на 01.07.2016, на 01.10.2016, на 01.01.2017, на 01.04.2017, встановлено наступне: згідно наданим до перевірки документам, станом на 01.04.2017 в бухгалтерському обліку підприємства обліковується дебіторська заборгованість, по якій на звітну дату перевищено встановлені законодавством строки розрахунків по контракту від 29.01.2016 №02-пр: - в сумі 411363,00 рос. руб. (граничний термін - 09.03.2017); - в сумі 626414,10 рос. руб. (граничний термін - 17.03.2017).

Судом встановлено, що ТОВ «НВП ГОРН» у розділі III "Товари та майно за кордоном" п. 5 Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і перебувають за її межами станом на 01.04.2017, не відображено вказану заборгованість, що підтверджується копією декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами від 01.04.2017(т. 1 а.с. 138-144). Декларацію надано до контролюючого органу у встановлені законодавством терміни.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечувала проти того, що в бухгалтерському обліку підприємства обліковується дебіторська заборгованість по розрахункам по контракту від 29.01.2016 №02-пр: в сумі 411363,00 рос. руб. та в сумі 626414,10 рос. руб., однак причин невідображення зазначеної дебіторської заборгованості у декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами від 01.04.2017, пояснити не змогла та жодного обґрунтування щодо наявності підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення № від 16.08.2017 не навела.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", із змінами та доповненнями, валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і термін декларування встановлюється Національним Банком України.

Пунктом 2 наказу Міністерства фінансів України від 25.12.1995 № 207 "Про затвердження форми Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами" встановлено, що декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за наведеною формою в регіональних відділеннях Національного банку України та в державних податкових інспекціях за місцем знаходження суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно з абз. 2 п. 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419, квартальна або річна фінансова звітність подається підприємствами органові державної податкової служби у строки, передбачені для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Враховуючи вищевикладене, за наявної в обліку позивача дебіторської заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом, строк повернення якої був перевищений, ТОВ «НВП ГОРН» порушено вимоги ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" через незазначення інформації про таку заборгованість у поданій ним декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами від 01.04.2017.

Відповідно п.2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», із змінами та доповненнями, за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції застосовується штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Відповідно до абз. 1,2 п.2.7 ст. 2 Постанови Правління НБУ від 08.02.2000 № 49 «Положення про валютний контроль», із змінами та доповненнями, за порушення порядку декларування передбачено накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України.

Відповідно п.2.10 Постанови НБУ від 08.02.2000 № 49 «Про затвердження Положення про валютний контроль», із змінами та доповненнями, штрафні санкції застосовуються в кожному випадку порушення.

Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.08.2017 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "ГОРН" (61075, м. Харків, вул. Сімнадцятого Партз'їзду, буд. 38А, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017 року № .

В задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017 року № - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "ГОРН" (61075, м. Харків, вул. Сімнадцятого Партз'їзду, буд. 38А, ) у розмірі 2628,70 грн (дві тисячі шістсот двадцять вісім гривень 70 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2018 року.

Суддя Білова О.В.