Справа № 161/6480/18
Суддя: Крупінська С. С.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/6480/18
Провадження № 2-а/161/319/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Крупінської С.С.

при секретарі Ярмолюк І.С.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону УПП у м. Луцьку рядового поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Свій позов обґрунтовує тим, що постановою від 23 січня 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 3 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн., а саме, що він керував автомобілем в м. Луцьку по вул.. Винниченка, 67 на дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначені дорожнім знаком 5.11, здійснив рух по цій смузі, чим порушив п. 17.1 Правил дорожнього руху.

Вважає дії відповідача неправомірними, та просив скасувати оскаржувану постанову.

Позивач в судовому засідання позов підтримав, просив суд скасувати постанову.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

З постанови про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 23.01.2018 року був притягнутий до відповідальності за ст. 122 ч.3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення п. 17.1 Правил дорожнього руху (а.с. 3).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення, однак будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано.

Наданий до суду в якості доказу вчинення позивачем відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора, на який посилається відповідач, як на доказ вчинення позивачем правопорушення, не зафіксований в постанові про накладення адміністративного стягнення, а тому відповідно до приписів ст. 77 КАС України, ст. 251 КУпАП, даний доказ не може бути прийнятий судом, оскільки він не був покладений в основу оскаржуваного рішення.

В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Всупереч даним вимогам, суб'єктом владних повноважень належних доказів в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на ОСОБА_1 штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 122 КУпАП до матеріалів справи не долучено. Посилання на рапорт, витяг з бази «Армор», клопотання, повідомлення, розписку, то дані докази вказують на те, що на думку субєкта владних повноважень ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, а не на сам факт вчинення правопорушення.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, а постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР№ 524198 від 23.01.2018 року - скасуванню, а справа про притягнення до адміністративної відповідальності позивача - закриттю.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 245, 246,250, 251,271, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 524198 від 23 січня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.122 ч. 3 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 510 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішенням може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська