Справа № 826/25726/15
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30 жовтня 2018 року № 826/25726/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі колегії: головуючого судді Донця В.А.; суддів: Костенка Д.А., Шрамко Ю.Т., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністр юстиції України Петренко Павло Дмитрович; Територіальне управління ДКС України по Житомирській області; заступник начальника Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишин Петро Богданович, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов'язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 11.06.2018, просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 02.11.2015 №3566/к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області;

- зобов'язати Міністерство юстиції України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу звільнення по дату поновлення на посаді;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10.000,00 грн.

Ухвалами суду від 25.11.2015 відкрито провадження у справі, призначено попереднє судове засідання, від 25.01.2016 закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи. справу відповідно до розпорядження керівника апарату передано суду ОСОБА_4 Ухвалою від 02.03.2016 справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. У зв'язку з викликом свідка та витребуванням доказів у судовому розгляді оголошувалась перерва.

На підставі розпорядження керівника апарату суду про повторний автоматичний розподіл та протоколу автоматичного розподілу - справу передано судді Донцю В.А. Ухвалою суду від 02.02.2018 призначено судове засідання. З урахуванням необхідності залучення належного відповідача щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, клопотань представника Міністерства юстиції України про залучення третіх осіб та розгляду справи за правилами загального позовного провадження, судом постановлено ухвалою від 25.05.2018 здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 11.06.2018 прийнято заяву про зміну предмета позову від 11.06.2018, залучено до участі в справі в якості відповідача - Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина Петра Богдановича, а також встановлено строки учасникам справи для подання заяв по суті. Ухвалою суду від 02.07.2018 закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті колегією суддів у зв'язку з наполягання представників сторін саме на колегіальному розгляді справи з урахуванням того, що справа уже розглядалась колегіально.

У судовому засіданні 28.07.2018 на підставі клопотань представників сторін відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи продовжено в письмовому провадженні за наявними в матеріалах судової справи доказами.

Позов мотивовано тим, що заява про звільнення за згодою сторін написана Міністру юстиції України Петренку П.Д. 29.04.2015 під психологічним тиском та під диктовку директора Департаменту кадрової роботи та державної служби ОСОБА_5 в момент подання документів на призначення, а тому заява від 29.04.2015 жодним чином не відображала свідомого волевиявлення позивача та не була наслідком досягнутої згоди сторін. Крім того, представник наполягала, що в день звільнення 02.11.2015 заява відкликалась телефонограмою та листом, направленим Міністерству юстиції України.

Під час судового розгляду справи позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Міністерства юстиції України та Міністра юстиції України Петренка П.Д. проти позову заперечив, з підстав викладених у письмових запереченнях. Представник пояснив, що заява про звільнення за угодою сторін написана позивачем власноручно, доказів які б свідчили про спонукання позивача до підписання вказаної заяви, зокрема здійснення тиску посадовими особами відповідача суду не надано, правоохоронними органами не встановлювалися. Також представник відповідача зазначив, що в особовій справі відсутні будь-які документи, в тому числі заяви, які б підтверджували анулювання досягнутої домовленості.

Судом не встановлено конфлікту інтересів щодо представництва одним представником інтересів відповідача - Міністерства юстиції України та третьої особи - Міністра юстиції України Петренка П.Д.

Відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області участі повноважного представника в судовому розгляді не забезпечив, подав до суду відзив, у якому проти позову заперечив, оскільки позивача звільнено за згодою сторін у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу про звільнення, відповідно відсутні підстави для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представники Територіального управління ДКС України по Житомирській області та заступник начальника Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишин П.Б. у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином,заяв чи клопотань до суду не подали. Під час підготовчого засідання третя особа - Данилишин П.Б. проти позову заперечив.

Заслухавши в судовому засіданні, 28.07.2018, пояснення позивача її представника, представника Міністерства юстиції України та Міністра юстиції України Петренка П.Д., дослідивши письмові докази, судом встановлено.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.04.2015 №1398/к "Про призначення ОСОБА_1." призначено ОСОБА_1 на посаду заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 29.04.2015 з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, зі збереженням рангу державного службовця, як таку, що пройшла за конкурсним відбором, з випробувальним терміном 6 місяців.

На підставі подання Директора Департаменту державної виконавчої служби від 30.10.2015 та заяви ОСОБА_1 наказом Міністерства юстиції України від 02.11.2015 №3566/к звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 02.11.2015 за угодою сторін, на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Позивачем додано до матеріалів справи довідку від 16.11.2015 Комунальної установи "Центральна районна лікарня" Житомирської районної ради про перебування ОСОБА_1 з 20.10.2015 по 02.11.2015 на амбулаторному лікуванні, згідно з копією листка непрацездатності серії АГТ №051771 позивач увільнялась від виконання обов'язків у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 02.11.2015 по 17.11.2015.

Не погоджуючись зі звільненням з посади, позивач звернулась до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Надаючи тлумачення наведеній нормі, Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами) висловив правову позицію, за якою судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пункту 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В пункті 18 цієї Постанови зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Отже, необхідними умовами для розірвання трудового договору за угодою сторін за пунктом 1 статті частини першої 36 КЗпП України є визначення дати звільнення та відповідне волевиявлення сторін трудового договору.

Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади за угодою сторін, заява не містить дати її складання, датою звільнення визначено дату наказу про звільнення. Відповідно до пояснень представника відповідача на заяві вчинено резолюцію (підпис) Міністром юстиції України Петренком П.Д., яка також не містить дати.

У судовому засіданні, 23.04.2018, за клопотанням представника позивача та згодою позивача її допитано в якості свідка. Зокрема, ОСОБА_1 пояснила, що заяву подано 28.04.2015 на вимогу директора Департаменту кадрової роботи та державної служби ОСОБА_5 разом з поданням заяви про призначення на посаду після проходження конкурсу, станом на час звільнення вона не мала наміру звільнятись з державної служби за угодою сторін, дізнавшись про наміри її звільнити намагалась відкликати заяву. Допитаний у якості свідка в судовому засіданні, 16.06.2016, ОСОБА_5, показав, що не пам'ятає чи ОСОБА_1 подавала йому заяву, вперше заяву побачив ймовірно в листопаді, не зміг пояснити яким чином заява потрапила до нього, зазначив про особисте подання заяви на резолюцію Міністру юстиції України.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що між позивачем та Міністерством юстиції України не досягнуто згоди щодо дати звільнення. Перш за все слід врахувати, що заява не містить жодної дати, що могло б свідчити про досягнення відповідної згоди про дату звільнення. Зазначення в заяві датою звільнення подію, яка має настати в майбутньому - дата наказу про звільнення, не може свідчити про досягнення відповідної згоди, оскільки, як пояснила позивач як свідок, заява подана 28.04.2018, що не спростовано відповідачем, водночас звільнено її 02.11.2015. Наведені обставини, на думку суду не можуть свідчити про досягнення згоди щодо дати звільнення. Такий значний строк, який минув від дати подання заяви та звільнення підтверджує доводи позивача про недосягнення згоди щодо дати звільнення. Представники відповідача не змогли пояснити, чому на заяві відсутні резолюції із зазначенням дати про її прийняття (реєстрацію), відсутність дати на резолюції Міністра юстиції України, чому була прийнята заява про звільнення, яка не містила дати її вчинення. Крім того, позивач як свідок пояснила, що на момент звільнення, 02.11.2015, вона не мала наміру звільнятись з державної служби на підставі заяви, яка була подана 28.04.2015.

Отже, суд доходить висновку про недосягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо дати звільнення, що унеможливлювало звільнення позивача оскаржуваним наказом відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України на підставі заяви позивача про звільнення за угодою сторін, тобто у відповідача не було достатніх підстав для звільнення позивача за її заявою.

За такого висновку суду, є обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 02.11.2015 №3566/к про звільнення ОСОБА_1 к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Щодо доводів позивача стосовно направлення відповідачу заяви про відкликання заяви про звільнення, то суд констатує, що з наданої копії рекомендованого поштового відправлення неможливо встановити зміст листа, надісланого до Міністерства юстиції України. Представник Міністерства юстиції України, заперечуючи наведену обставину, додала лист від 05.06.2018 №313-15.1.1-18, відповідно до якого за результатами пошуку документів у системі електронного документообігу заява ОСОБА_1 від 02.11.2015 у період з 02.11.2015 по 12.11.2015 серед вхідних документів не значиться. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено направлення заяви 02.11.2015 про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін. Також суд вважає поданий представником позивача на підтвердження обставини відкликання заяви про звільнення за угодою сторін письмовий доказ - телефонограма (а.с. 235, Т.1) недостовірним, позаяк з його змісту неможливо дійти висновку про повідомлену представником обставину - передання телефонограми. Доказ містить інформацію про: електронне повідомлення №000001, яке отримане ЦБД, № по ЦБД НОМЕР_1, дата "02.11.201", час 17:56:36 (надруковано зазначений текст технічними засобами); номер мобільного телефону із зазначенням імені та по батькові особи (написано текст власноруч), на звороті заява Міністру юстиції України про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін. Представник не змогла пояснити, що означає інформація про електронне повідомлення, кому належав номер мобільного телефону, хто саме (прізвище особи, посада) прийняв телефонограму.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша). При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга).

З огляду на встановлення протиправності наказу від 02.11.2015 №3566/к про звільнення ОСОБА_1 та його скасування слід задовольнити позовну вимогу про зобов'язання Міністерства юстиції України поновити позивача на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з урахуванням приписів частини першої статті 235 КЗпП України щодо поновлення на посаді органом, який розглядає спір.

Представником відповідача додано до матеріалів судової справи довідку Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 07.11.2018 №11644/23/62-38/2016, відповідно до якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 284,85 грн. Заперечень щодо цієї суми сторонами не висловлено.

Період вимушеного прогулу з дня наступного за днем звільнення (03.11.2015) по день ухвалення судом рішення в справі (30.10.2018) склав 750 днів. Згідно з інформацією Міністерства соціальної політики України, викладених у листах від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік", від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік", від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік", робочі дні становили: з 03.11.2015 по 30.11.2015 - 20 днів, грудень 2015 року - 23 дні, 2016 рік - 251 день, 2017 рік - 249 днів, січень 2018 - 21 день, лютий 2018 року - 20 днів, березень 2018 року - 21 день, квітень 2018 року - 19 днів, травень 2018 року - 21 день, червень 2018 року - 20 днів, липень 2018 року - 22 дні, серпень 2018 року - 22 дні, вересень 2018 року - 20 днів, з 01.10.2018 по 30.10.2018 - 21 день, разом - 750 днів.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.11.2015 по 18.10.2018 становить 213.637,50 грн., яка підлягає стягненню з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на користь позивача та з якої відповідач зобов'язаний відрахувати податки та обов'язкові платежі, перерахувавши їх на відповідні рахунки. Оскільки позовна заява про поновлення позивача на посаді розглядається судом більше року не з вини позивача, стягненню підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3). Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6.266,70 грн. підлягають негайному виконанню.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди з Міністерства юстиції України в розмірі 10.000,00 грн.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Обґрунтовуючи цю вимогу в позовній заяві зазначено, що звільнення спричинило психологічний тиск, що спонукало до безпідставного написання заяви про звільнення з посади, створило перешкоди в трудовій діяльності, спричинило психологічні страждання, завдало шкоди діловій репутації.

На думку суду, наведені доводи не підтверджують моральних страждань позивача. Щодо написання позивачем заяви про звільнення, то суд зазначає, що позивачем не оскаржувались дії посадових осіб, які вимагали від позивача написати таку заяву, тому наведена обставина не може розглядатись у даному спорі як підстава для стягнення моральної шкоди. Крім того, під час судового розгляду позивач, зазначивши про незаконність вимоги написати заяву про звільнення, написала таку заяву, проте не змогла пояснити чому не оскаржила такі дії посадової особи не повідомила правоохоронні органи. Суд вважає безпідставний довід про завдання шкоди діловій репутації позивача у зв'язку зі звільненням, оскільки підстава звільнення "за угодою сторін" не є дискредитуючою, жодних доказів, які б могли про це свідчити не надано, про їх існування не повідомлено. Також необґрунтовано жодним чином відповідно до наведеної норми КЗпП України в чому полягали психологічні страждання в зв'язку зі звільненням. Інших доводів не наведено, доказів не надано.

За таких обставин, вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. задоволенню не підлягає.

Щодо строку звернення до суду, то суд вважає, що позивачем дотримано місячного строку, встановленого частиною третьої статті 99 КАС України (чинного на час виникнення спірних відносин), оскільки позивачем оскаржується наказ про звільнення від 02.11.2015, водночас позовна заява подана до поштового відділення 20.11.2015, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті, в якому надійшов адміністративний позов, тобто в межах строку.

Позивач на час звернення до суду була звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI.

Частиною п'ятою статті 139 КАС України передбачено, що сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. &lУ;...&?,;.

Оскільки сторонами не надано доказів понесення судових витрат, такі витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 02 листопада 2015 №3566/к "Про звільнення ОСОБА_1." в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 02 листопада 2015 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 03 листопада 2015 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 листопада 2015 року по 18 жовтня 2018 року в розмірі 213.637,50 грн. (двісті тринадцять тисяч шістсот тридцять сім грн. 50 коп.) за виключенням податків та обов'язкових платежів.

Виконати негайно рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 03 листопада 2015 року та стягнення з Головного територіального управління юстиції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6.266,70 грн. (шість тисяч двісті шістдесят шість гривень. 70 коп.).

У задоволенні решти адміністративного позову відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2.

Відповідач - Міністерство юстиції України (ідентифікаційний код 00015622, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13).

Відповідач - Головне територіальне управління юстиції в Житомирській області (ідентифікаційний код 34900660, місцезнаходження: 10014, м. Житомир, майдан Соборний, будинок 1).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий суддя В.А. Донець

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко