Справа № 1140/2072/18
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Кропивницький Справа № 1140/2072/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку спрощеного (письмового) провадження справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яка полягає у відмові поновлення та виплати з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () поновити та виплатити пенсію ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у зв'язку з окупацією частини території України та проведенням антитерористичної операції він переїхав з Луганської області на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 та звернувся до Бобринецької районної державної адміністрації для взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 65. Позивач зазначає, що у 2009 році здобув право на отримання пенсії за віком, та до липня 2016 року отримував пенсію з віком в повному обсязі. Натомість, як вказує позивач, з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року йому було припинено виплату пенсії у зв'язку з скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи. У січні 2017 року йому було відновлено виплату пенсії. Після звернення ним до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області із заявою про поновлення виплати пенсії за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 331/Д-11 від 06.06.2018 року позивачу повідомлено про відмову у поновленні та виплаті пенсії за вказаний період. Таку бездіяльність відповідача, позивач вважає протиправною, у зв'язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду та просить суд задовольнити адміністративний позов.

Ухвалою суду від 26.07.2018 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін (а.с.1).

Представником відповідача на виконання процесуальних приписів Кодексу адміністративного судочинства України подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні вимог пославшись на те, що Головне управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України та правомірно припинило виплату позивачу пенсії з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року, на підставі рішення комісії від 02.03.2017 року за №9 та поновлено її, оскільки єдиною підставою для нарахування пенсії внутрішньо переміщеній особі для органу Пенсійного фонду на обліку якого перебуває така особа, є довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. А тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.21).

06.08.2018 року судом винесено ухвалу про розгляд справи у спрощеному провадженні з повідомленням сторін (а.с.24).

Розгляд справи у судовому засіданні призначено на 30.10.2018 року. Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені за правилами визначеними Кодексом адміністративного судочинства України належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про вручення судової кореспонденції (а.с.36,37,40).

В матеріалах справи наявне клопотання позивач про розгляд справи без його участі (а.с.9). Представником відповідача подано заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника управління (а.с.38).

Фіксування судового засідання у відповідності до статті 229 КАС України не здійснювалось, що відображено у відповідному протоколі судового засідання від 30.10.2018 року (а.с.44).

Згідно до ст.ст.262, 263 КАС України, дану справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення №, судом вбачається, що позивач є пенсіонером за віком (а.с.10).

При цьому, вбачається, що ОСОБА_1, у зв'язку з окупацією частини території України та проведенням антитерористичної операції на початку 2015 року покинув своє постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 та переїхав на підконтрольну територію України в м.Бобринець, Бобринецького району, Кіровоградської області, тобто є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки від 23.01.2017 року №65 (а.с.11).

Відповідно до вказаної вище довідки ОСОБА_1 отримував пенсію, як внутрішньо переміщена особа.

З 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року позивачу була припинена виплата пенсії у звязку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

24 травня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області із заявою про виплату пенсії за період з липня по грудень 2016 року (а.с.14).

Листом №331/Д-11 від 06.06.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області повідомило позивача про те, що припинення та поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 (із внесеними змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 року), на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві та Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад (а.с.15).

Також відповідачем повідомлено ОСОБА_1, що з урахуванням внесених змін до Порядку, суми соціальних виплат, які не виплачені за попередній період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Відтак, сума пенсії, яку позивач не отримала, буде виплачена їй на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с.16).

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо невиплати пенсії у період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року, вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувсяя до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Преамбула вказаного Закону встановлює, що відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Статтею 5 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб встановлено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було припинено виплату пенсії в УПФУ в Попаснянському районі Луганської області на підставі отримання відомостей від управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації щодо зняття з обліку ВПО згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (а.с.28).

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише на підставі мотивованого рішення територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду з підстав визначених вищевказаною статтею.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо відновлення виплати припиненої пенсії за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 р. №365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, для застосування до спірних правовідносин, вважає необґрунтованим, оскільки призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України, а не на підставі підзаконних нормативно-правових актів, яким є зазначений Порядок.

Поряд з тим, суд звертає увагу відповідача, на те, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 статті 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті захисту прав позивача, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, в даному випадку внутрішньо переміщеної особи з окупованої частини території України.

Таким чином, суд дійшов висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України, судові витрати ОСОБА_1 у вигляді 704,80 грн. судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕК 241594 виданий Первомайським МВ УМВС України у Луганській області 05.09.1996 року; ідентифікаційний код НОМЕР_1; адреса: вул. Миколаївська, буд. 37А, м. Бобринець, Кіровоградська область, 27200) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7а, м. Кропивницький, 25009, ) про визнання бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яка полягає у відмові поновлення та виплати з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () поновити та виплатити пенсію ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕК 241594 виданий Первомайським МВ УМВС України у Луганській області 05.09.1996 року; ідентифікаційний код НОМЕР_1; адреса: вул. Миколаївська, буд. 37А, м. Бобринець, Кіровоградська область, 27200) судові витрати з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код за ) у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) грн. 80 коп.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії. Згідно до пп.15.5 п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_2