Справа № 826/3091/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2018 року №826/3091/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, (далі - відповідач-1), Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі місті Києва, (далі - відповідач-2), та Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, (далі - відповідач-3), в якому просила зобов'язати "відповідача" перерахувати та сплатити їй недоплачену, як дитині війни, щомісячну підвищену пенсію, як надбавку 30% мінімальної пенсії за віком, посилаючись на статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року та з 01.01.2018 року на протязі всього 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є «дитиною війни» та має право на пільги, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Відтак, позивач має право на отримання щомісячної доплати до пенсії, як надбавку 30% мінімальної пенсії за віком, однак законні права останнього були порушені, у зв'язку з прийняттям окремих неконституційних положень нормативно-правових актів та законів. Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У своєму відзиві на адміністративний позов представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що з 01.01.2015 року дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги виплачуються підвищення замість пенсії, у розмірах та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України. При цьому, розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

Відтак, від позивача через канцелярію суду надійшла заява, якою усунуто виявлені судом недоліки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3091/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

13.06.2018 року від позивача через канцелярію суду надано відповідь на відзив, яка прийнята судом.

Крім того, представником відповідача-3 заявлено клопотання, в якій останній просив замінити у даній справі Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно до статті 52 КАС України, у зв'язку з реорганізацією Правобережного, Лівобережного, Центрального об'єднаних управлінь Пенсійного фонду України в місті Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві шляхом злиття у Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

За результатами розгляду вказаного клопотання, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, з огляду на наступне.

У силу статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 02.05.2018 року, з 27.04.2018 року утворено Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (Т.1, арк. 80-81).

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі міста Києва () з 01.04.2016 року припинено, а його правонаступником є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві ().

Таким чином, судом допущено заміну відповідача-3 його правонаступником, а саме: Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві на Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

У зв'язку з вибуттям відповідачів 2 та 3, суд, керуючись ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), допустив заміну Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, (також далі - відповідач).

Відповідно до частини 8 статті 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є дитиною війни, пенсіонером та отримує пенсію як інвалід ІІ групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 (Т.1, арк. 12).

Листом від 26.02.2018 року №567/Б-124/1 відповідач-3 надав відповідь на звернення позивача, з якого вбачається, що розмір підвищення (надбавки дітям війни) визначено постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 та становить 7% від прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність (Т.1, арк. 29).

22.03.2018 року та 23.03.2018 року позивач зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявами про перерахунок та сплату, як дитині війни, щомісячної підвищеної пенсії, як надбавку 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року та з 01.01.2018 року по 01.31.2018 року (Т.1, арк. 31-32, 35-36).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 46, 92, 116 Конституції України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV (далі - Закон України «Про соціальний захист дітей війни»), Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно з пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції до 01.01.2015 року) - дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість неї, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набув чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та частина перша статті 6 викладена у наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (в редакції від 24.04.2014 року) дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 66,43 гривні.

Отже, виплата позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни, проводилась у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Згідно пунктом 3 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями, Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, суд вважає, що у спірний період відсутні правові підстави для виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідач, виплачуючи позивачу пенсію у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, діяв правомірно та у межах наданих йому повноважень.

Стосовно посилань позивача в адміністративному позові на те, що зміни в редакції Закону України «Про соціальний захист дітей війни», які набули чинності з 01.01.2015 року, звужують права громадян та суперечать Конституції України, суд зазначає, що вказані зміни не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 липня 2018 року (справа №602/58/17).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли у межах приписів встановлених чинним законодавством, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні адміністративного позову, відсутні правові підстави, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, для стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 04086, АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16) про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко