Справа № 807/1219/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2018 року

Київ

справа №807/1219/15

касаційне провадження №К/9901/19264/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 (суддя - Скраль Т.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2016 (головуючий суддя - Сеник Р.П., судді - Левицька Н.Г., Попко Я.С.) у справі за позовом Державної податкової інспекції у місті Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - Інспекція) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про припинення підприємницької діяльності,

УСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Інспекція звернулась до суду із позовом, у якому просила припинити підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2

На обґрунтування зазначених позовних вимог Інспекція послалася на те, що в порушення вимог підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ФОП ОСОБА_2, починаючи з першого кварталу 2010 року, не подавала до органу державної податкової служби податкових декларацій та інших документів фінансової звітності.

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 10.03.2016 позов задовольнив: припинив підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.10.2016 рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що відповідно до підпункту 20.1.12 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, з урахуванням того, що в силу положень частини другої статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставами для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця є, зокрема, неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.

ФОП ОСОБА_2 оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 07.12.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_2 та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: на день звернення Інспекцією до суду з вказаним позовом (тобто 25.06.2015) ФОП ОСОБА_2 подала до податкового органу звітність за 2014 рік; Інспекцією був пропущений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду; право податкового органу звертатися до суду із позовом про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця не є безумовним, оскільки таке право податкових органів обмежується тими випадками, коли ці органи діють на реалізацію своєї владної компетенції, та мають застосовуватись у разі, якщо така обставина перешкоджає податковому органу у здійсненні ним контролюючих функцій, як-то: проведення перевірки платника, отримання від платника податків інформації або документів тощо, тоді як Інспекція не надала суду доказів жодних документальних доказів на підтвердження фактів реального здійснення конкретних дій стосовно відповідача у межах наданих йому контролюючих функцій.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 17.09.2018 прийняв касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 до провадження, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами і призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження з 18.09.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з підпунктом 20.1.37 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання.

Положеннями пункту 67.2 статті 67 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців.

Ці повноваження з врахуванням норм Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який є спеціальним законом у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, слід розуміти як повноваження на звернення до адміністративного суду з позовом про припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться, зокрема, у разі постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Положеннями частини другої статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підставою для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є, зокрема, неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.

Встановивши факт неподання ФОП ОСОБА_2 з 1 кварталу 2010 року до державної податкової інспекції за місцем податкового обліку податкової звітності, що підтверджено довідкою Інспекції від № 1709/9/07-01-17-03 від 19.06.2015, та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність підстав для припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Таким чином, доводи ФОП ОСОБА_2, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 та ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2016, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні її касаційної скарги слід відмовити. Посилання ФОП ОСОБА_2 на пропуск Інспекцією строку звернення до суду з вказаним позовом та про нездійснення Інспекцією своїх контролюючих функцій є безпідставними, оскільки неподання підприємцем податкової звітності у даному випадку є триваючим правопорушенням, а обов'язок подання платником податкової звітності закріплений у статті 49 Податкового кодексу України та не потребує додаткового доведення до платника з боку контролюючого органу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга ФОП ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2016 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна