Справа № 199/1852/15-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2018 року

м. Київ

справа №199/1852/15-а

адміністративне провадження №К/9901/6000/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2015 року (головуючий суддя Якименко Л.Г.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року (головуючий суддя Шальєва В.А., судді: Білак С.В., Олефіренко Н.А.) у справі №199/1852/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська (далі також - відповідач, пенсійний орган, УПФ), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними дії відповідача з відмови в зарахуванні стажу роботи за період з 1 липня 2012 року по 2 лютого 2015 року, що становить 32 місяці 2 дні, відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - закон №1058), зобов'язати відповідача включити до страхового стажу позивача стаж роботи за період з 1 липня 2012 року по 2 лютого 2015 року на різних посадах в КЖЕП № 19, з 1 лютого 2013 року до моменту звільнення в КП «ЖЕП № 19».

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у зазначений період працював у КП «ЖЕП-19» Дніпропетровської міської ради на різних посадах. Проте, вказаний період не був зарахований пенсійним органом до страхового стажу з тих підстав, що згідно з довідкою відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж страхові внески КП «ЖЕП-19» сплачені лише по 30.06.2012 р. Позивач зазначає, що згідно з трудовою книжкою він на підставі наказу прийнятий на посаду майстра району, де й працював до моменту звільнення. Кожного місяця отримував заробітну плату, з якої відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сплачувались у встановленому законом порядку страхові внески до Пенсійного фонду України, що підтверджується платіжними дорученнями за цей період. Також позивач вказує на те, що платником страхових внесків є страхувальник-роботодавець, а не застрахована особа - робітник.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні стажу роботи в КП «ЖЕП-19» за період з 1 липня 2012 року по 17 серпня 2012 року та з 3 грудня 2012 року по 2 лютого 2015 року; зобов'язано УПФ включити у загальний страховий стаж позивача період роботи в КП «ЖЕП-19» з 1 липня 2012 року по 17 серпня 2012 року та з 3 грудня 2012 року по 2 лютого 2015 року; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ОСОБА_1 з 2 листопада 2009 року по 17 серпня 2012 року та з 3 грудня 2012 року по 2 лютого 2015 року працював на різних посадах у КП «ЖЕП-19» Дніпропетровської міської ради. При звільненні позивачу стало відомо, що стаж роботи з 1 липня 2012 року по день звільнення 2 лютого 2015 року не врахований у страховий стаж, що впливає на виплату допомоги по безробіттю.

Позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, на що 20 лютого 2015 року отримав відмову у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи, яка вмотивована тим, що згідно з довідкою відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж страхові внески КП «ЖЕП-19» сплачені лише по 30 червня 2012 року.

Суди також встановили, що позивачем отримувалась кожного місяця заробітна плата, з якої відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду України та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в тому числі і у спірний період, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Встановивши такі обставини, суди дійшли висновку про протиправність дій пенсійного органу, оскільки факт відсутності в персоніфіковану обліку конкретно по ОСОБА_1 відомостей про сплату страхових внесків ніяким чином не може вплинути на обсяг соціальних прав позивача, оскільки це право не може бути порушено тільки з підстав неналежного виконання обов'язків страхувальником.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга обґрунтована, фактично, тими обставинами, які викладені у відмові в зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи позивача. Відповідач наполягає, що відсутність даних про фактичну сплату страхових внесків свідчить про відсутність підстав для зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу до моменту стовідсоткового погашення роботодавцем заборгованості. Крім того, вказує, що органи Пенсійного фонду формують та ведуть реєстр застрахованих осіб, проте не володіють інформацією щодо сплати єдиного внеску, оскільки з 01.10.2013 р. функції з адміністрування єдиного внеску передані органам доходів та зборів. На думку касатора, УПФ не є належним відповідачем у справі, оскільки платником єдиного внеску є роботодавець КП «ЖЕП-19», який належним чином не виконує обов'язок щодо сплати єдиного внеску, відповідно, застрахована особа має право у відповідності до ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вимагати від страхувальника сплати страхових внесків в судовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058 страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.

За приписами ст. 113 Закону №1058 держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов'язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на КП «ЖЕП-19», який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Колегія суддів зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання КП «ЖЕП-19» обов'язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що наявність заборгованості КП «ЖЕП-19» перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Крім того, як зазначає пенсійний орган, відносно КП «ЖЕП-19» порушено провадження у справі про банкрутство і затверджено реєстр вимог кредиторів, зокрема, і УПФ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська, що також свідчить про протиправність дій відповідача, вчинених відносно ОСОБА_1, із заробітної плати якого щомісяця відраховувались кошти на сплату страхових внесків.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання касатора, що органи Пенсійного фонду формують та ведуть реєстр застрахованих осіб, проте не володіють інформацією щодо сплати єдиного внеску, і крім того, УПФ не є належним відповідачем у справі, оскільки такі доводи були предметом розгляду судів попередніх інстанцій, і касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили, що судами їм надано неправильну правову оцінку або порушено норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у справі №199/1852/15-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду