Справа № 826/14751/18
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

05 листопада 2018 року № 826/14751/18

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Солом`янської в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 , неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі також позивачі) до Солом`янської в місті Києві державної адміністрації (далі також - Солом`янська РДА, відповідач), в якому позивачі просять суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 22 червня 2018 року про відмову у реєстрації неповнолітніх ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію місця проживання позивачів в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що оскаржувані рішення не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, з огляду на безпідставну відмову у здійсненні реєстрації місця проживання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою суду від 17 вересня 2018 року, зокрема, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

У встановлений судом строк Солом`янською РДА надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд закрити провадження по справі з огляду на те, що відповідачем скасовано зняття з реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та поновлено в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження по справі № 826/14751/18.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого ТУМ Солом`янського району РУ ГУМВС України в місті Києві 03 листопада 2010 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована 12 червня 2003 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_4 у ОСОБА_1 народились двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 26 червня 2017 року № 001918116, ОСОБА_3 з 13 червня 2003 року по дату видачі такої довідки зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 26 червня 2017 року №001918100, ОСОБА_2 з 14 вересня 2004 року по дату видачі такої довідки також зареєстрований за вказаною вище адресою.

Між тим, заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 грудня 2013 року по справі № 760/23455/13-ц, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено; позбавлено ОСОБА_1 з усіма залежними від неї особами ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) права користування квартирою АДРЕСА_2 ; знято ОСОБА_1 разом з усіма залежними від неї особами ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) з реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 .

Частиною 4 статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 грудня 2013 року по справі № 760/23455/13-ц було встановлено, зокрема, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2000 року власником квартири АДРЕСА_2 є позивач ОСОБА_5 . Як вбачається з матеріалів справи, у вказаній квартирі зареєстровані сама позивач та ОСОБА_1 а також її діти ОСОБА_3 , ОСОБА_2

ОСОБА_1 є колишньою дружиною сина позивача ОСОБА_4 , з яким розірвано шлюб 26 липня 2007 року. Таким чином право ОСОБА_1 разом з усіма залежними від неї особами припинилось через те, що вони не є членом родини безпосередньо власника квартири.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року по справі № 760/23455/13-ц задоволено заяву про перегляд заочного рішення; скасоване заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням; призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у приміщенні суду за адресою: місто Київ, Вознесенський узвіз, 10-Б, каб. 57 на 29 листопада 2018 року.

22 червня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА заяви про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяв було додано квитанцію про сплату адміністративного збору та копію ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року по справі №760/23455/13-ц.

Відповідачем були прийняті рішення від 22 червня 2018 року про відмову у реєстрації місця проживання з огляду на те, що зазначена ухвала суду не є підставою для поновлення місця проживання.

Незгода з оскаржуваними рішеннями відповідача обумовила звернення позивачів до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі також Закон) визначено, що орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Статтею 6 Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Таким чином, Законом визначено вичерпний перелік необхідних документів для реєстрації місця проживання та заборонено вимагати для реєстрації подання особою інших документів.

Згідно з статтею 9-1 Закону, орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України (стаття 10 Закону).

Так, механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлення форми необхідних для цього документів визначать Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі також Правила).

Пунктом 18 Правил визначено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників);

право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

На виконання вимог п. 18 Правил, до заяв від 22 червня 2018 року в якості документів, що підтверджують право на проживання в житлі позивача додано копію ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року по справі №760/23455/13-ц, якою задоволено заяву про перегляд заочного рішення; скасоване заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі також ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (ч. 1 статті 284 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 статті 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тобто, при скасуванні заочного рішення від 04 грудня 2013 року № 760/23455/13-ц розгляд справи по суті заявлених позовних вимог не завершено, а відтак ухвала від 18 червня 2018 року не є рішенням суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

Крім того, з наявних в матеріалах справи заяв позивачів вбачається відсутність згоди власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймачів та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за відсутності документів, що підтверджують право на проживання в житлі.

Так само, в заявах неповнолітніх дітей ОСОБА_1 не зазначено відомостей, що реєстрація їх місця проживання відбувається за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників.

Таким чином, позивачами не було подано до органу реєстрації передбачені Законом документи, що є підставою для відмови в реєстрації місця проживання.

Виходячи з наведеного в сукупності, відповідачем правомірно було прийнято оскаржувані рішення, які ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, оскаржувані рішення про відмову в реєстрації місця проживання відповідають критеріям, визначеним ч. 2 статті 2 КАС України.

Під час вирішення даної справи, суд також виходить з наступного.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 статті 9 КАС України).

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року прийшов до правового висновку про те, що відповідно до ч. 1 статті 2, п.п. 6, 8 ч. 1 статті 3, ч. 1 статті 6 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА проведено скасування зняття з реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та поновлено в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження вказаних обставин суду надано витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 від 28 вересня 2018 року № 33694933, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 12 червня 2003 року, ОСОБА_3 з 13 червня 2003 року, ОСОБА_2 з 14 вересня 2004 року.

Таким чином, в межах розгляду даної адміністративної справи, судом встановлено факт відсутності порушення прав позивачів з огляду на поновлення місця їх реєстрації у вказаній вище квартирі, що додатково свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 , виданого ТУМ Солом`янського району РУ ГУМВС України в місті Києві 03 листопада 2010 року), неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Солом`янської в місті Києві державної адміністрації (03020, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 41; ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.
Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк