Справа № 2240/3261/18
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2240/3261/18
РІШЕННЯ

іменем України

31 жовтня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд головуючого-судді Шевчука О.П.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п.а ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п.а ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 17 липня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 липня 2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за призначенням пенсії за вислугу років у відповідності до п. а ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", при цьому до заяви додав копію трудової книжки та довідку про уточнюючий характер роботи.

Позивач зазначає, що згідно записів з трудової книжки його стаж роботи монтером колії станом на 17.07.2018 складає 12 років 08 місяців 07 днів, а саме: з 09.11.2005 по 16.07.2018).

Однак, на власне звернення позивач отримав письмову відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні йому пенсії, у зв'язку із тим, що відповідач зарахував позивачу стаж монтера колії, який дає право на пенсію за вислугу років, лише станом на 11.10.2017, а тому у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

На адресу суду від відповідача 18.10.2018 надійшов відзив в якому останній зазначає, що враховуючи вимоги пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року для врахування до спеціального стажу роботи підлягає лише період роботи, який набутий позивачем до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10 2017 року а саме з 09.11.2005 року по 11.10.2017 року.

Відповідач зазначає, що в даному випадку спеціальний стаж позивача становить 11 років 11 місяців 3 дні, тому обов'язкова умова для призначення пенсії за вислугу років, передбачена пунком "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (наявність необхідного спеціального стажу роботи 12 років 6 місяців станом на 11.10.2017 року) позивачем не дотримана.

Враховуючи вищевикладене, підстав для визнання протиправною відмови головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п. "а" cт. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов'язання головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. "а" cт. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 17 липня 2018 року немає.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що позивач 17.07.2018 звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року. Згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 30 років 2 місяці 15 днів, а спеціальний стаж роботи монтером колії станом на 17.07.2018 складає 12 років 08 місяців 07 днів, а саме період роботи з 09.11.2005 по 16.07.2018.

До поданої заяви позивач додав копію трудової книжки серія БТ-ІІ №2486369 та довідку уточнюючу про особливий характер роботи або умови праці для призначення пенсії за вислугу років, згідно якої він дійсно працював в Шепетівській колійній машинній станції №193 магістральних залізниць зайнятих на поточному утриманні та ремонту колії та штучних споруд на ділянці з інтенсивним рухом поїздів ІІІепетівка-Козятин-Здолбунів на посаді монтера колії з 09.11.2005 по 16.07.2018.

Однак, на подану заяву позивач отримав відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.08.2018 №25597/03, в якій відповідач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23.07.2018 у призначенні пенсії за вислугу років позивачу відмовлено в зв'язку із відсутністю необхідного спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017 - 12 років 6 місяців.

Позивач не погоджуючись з вказаною відмовою, вважає її протиправною у зв'язку із чим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки праці, яка є основним джерелом існування для неї самої та її сім'ї.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно статті 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За змістом статті 2 Закону №1788-XII, пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій.

Статтею 3 Закону №1788-XII визначено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статей 51, 52 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Згідно пункту "а" статті 55 Закону №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом ОСОБА_2 України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар'єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Спеціальний стаж це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення. Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконання якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Статтями 48 Кодексу законів про працю України та 63 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідач у рішенні від 23.07.2018 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст.55 Закону №1788-XII посилається на відсутність необхідного спеціального стажу роботи.

При цьому, у листі (повідомленні) від 06.08.2018 №25597/03 відповідач зазначає, що згідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Одночасно з цим, відповідач зазначає, що згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 30 років 2 місяці 15 днів, а спеціальний стаж роботи за вислугу років станом на 11.10.2017 - 11 років 11 місяців 3 дні.

Суд вважає такі твердження відповідача помилковими, та зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача серія БТ-ІІ №2486369, згідно якої встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно з 09.11.2005 на підставі Наказу №177 від.08.11.2005 зараховано на посаду на посаду монтера колії 2-го розряду.

При цьому, згідно відомостей з зазначеної вище трудової книжки та уточнюючої довідки про особливий характер роботи або умови праці для призначення пенсії за вислугу років від 13 липня 2018 року №1/235, підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно працював в Шепетівській колійній машинній станції №193 магістральних залізниць зайнятих на поточному утриманні та ремонту колії та штучних споруд на ділянці з інтенсивним рухом поїздів ІІІепетівка-Козятин-Здолбунів на посаді монтера колії з 09.11.2005 по 16.07.2018.

Враховуючи наведене вище, трудовий (страховий) стаж позивача станом на 17.07.2018 становив 30 років 2 місяці 15 днів. При цьому, стаж роботи монтером колії (спеціальний стаж) станом на 17.07.2018 складав 12 років 08 місяців 07 днів, отже позивач мав необхідний стаж роботи, який передбачений п. "а" ст.55 Закону №1788-XII, для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 12.10.1992 № 583 (далі - Постанова КМУ №583), право на вищевказану пенсію мають, в тому числі, монтери колії магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів.

Суд звертає увагу відповідача, що його посилання на п.2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року, є хибним, оскільки вказана норма жодних обмежень у часі щодо дії пункту "а" ст. 55 Закону №1788-XII та Постанови КМУ №583 не містить.

Отже, вказана норма на яку посилається відповідач жодним чином не стосується позивача, як особи яка має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."а" ст.55 Закону №1788-XII, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 36 рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Будченко проти України" зазначено, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого Протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, пункті "е" статті 55 Закону, стандарти Європейського суду з прав людини і повинні бути застосовані до даного випадку.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_2 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23.07.2018 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23.07.2018 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п."а" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 17 липня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 (вул. Одухи, 9,Шепетівка,Шепетівський район, Хмельницька область,30400 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 21318350)

Головуючий суддя ОСОБА_3