Справа № 667/4633/15-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №667/4633/15-а

адміністративне провадження №К/9901/18164/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року (головуючий суддя Прохоренко В.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2017 року (головуючий суддя Кравченко К.В., судді: Градовський Ю.М., Лук'янчук О.В.) у справі №667/4633/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Херсоні (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області) про визнання протиправним не виплату належної пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні (надалі - відповідач, УПФ) (справа №667/4633/15-а), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 10.02.2017 року, просив:

- визнати неправомірними дії УПФ щодо відрахування з пенсії позивача;

- скасувати розпорядження ПФ №300 від 04.11.2014 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму відрахованих щомісячно 20% з пенсії, в сумі 5320,00 грн., за період з листопада 2014 року по лютий 2017 року;

- відшкодувати моральну шкоду в сумі 10 000грн.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні (надалі - відповідач, УПФ) (справа №667/5473/15-а), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 10.02.2017 року, просив:

- визнати неправомірними дії УПФ щодо не проведення вчасного порахунку пенсії позивача згідно довідок 1987 - 1992 років, не відновлення виплати пенсії з листопада 2014 року, та відмови повернути суму пенсії на виплату якої пенсіонер має право з листопада 2014 року;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу згідно ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі довідок за період 1987 - 1992 років, з проведенням індексації пенсії;

- стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену пенсію в сумі 17086,83 грн. за період з листопада 2014 року по лютий 2017 року;

- відшкодувати моральну шкоду, на користь позивача в сумі 10000,00 грн.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 серпня 2015 року вищезазначені позовні заяви було об'єднано в одну справу за №667/4633/15-а.

Відповідно до Указу Президента України №15/2016 від 19.01.2016 року ліквідовано Комсомольський районний суд м. Херсона, Суворовський районний суд м. Херсона, Дніпровський районний суд м. Херсона та утворено Херсонський міський суд Херсонської області, який розпочав свою процесуальну діяльність з 04.04.2016 року, вищевказану справу було передано до канцелярії Херсонського міського суду для автоматизованого розподілу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до УПФ в частині позовних вимог щодо: скасування розпорядження ПФ №300 від 04.11.2014 року; стягнення з відповідача на користь позивача суми відрахованих щомісячно 20% з пенсії, в сумі 5320,00 грн., за період з листопада 2014 року по лютий 2017 року; відшкодування моральної шкоди, на користь позивача в сумі 10000,00 грн. (справа №667/4633/15-а).

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2017 року, в задоволенні позовних вимог (первісний номер справи до об'єднання в одне провадження 667/5473/15-а) відмовлено повністю.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що позивач перебуває на обліку в УПФ з 18 листопада 2013 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

03.11.2014 року позивач звернувся до УПФ зі скаргою до якої долучив копію довідки Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» від 22.07.2013 року №26/404 та копію довідки Херсонської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 14.08.2013 року №508.

17.11.2014 року листом УПФ №225/р-1 позивача повідомлено, про те, що ним не надано оригінали довідок про заробітну плату, тому управління вимушено звернутись до організацій для отримання оригіналів довідок. На час звернення із скаргою оригінали довідок відсутні, одночасно роз'яснено, що у разі підтвердження достовірності видачі довідок первинними документами за особистою заявою позивача за встановленою формою, яку необхідно надати до управління, буде перераховано пенсію з урахуванням заробітку згідно довідок.

Згідно із заявою Херсонської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 14.11.2014 року та із листом Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» від 19.11.2014 року Управлінням здійснено перевірку достовірності видачі вищевказаних довідок про заробітну плату.

У зв'язку з виявленими під час перевірки розбіжностями, підприємствами надані до УПФУ нові довідки про заробітну плату.

Також УПФ повідомило позивача, що для здійснення перерахунку пенсії з урахуванням цих довідок йому необхідно звернутися до управління та надати відповідну заяву за встановленою формою, як це передбачено п.4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 (надалі - Порядок).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач незважаючи на неодноразові роз'яснення УПФ після належної перевірки достовірності довідок первинним документам не звернувся до відповідача із заявою встановленого зразку про перерахунок пенсії. Звертаючись до УПФ зі скаргою, позивач не надав первинні документи, а лише копії довідок про заробітну плату, а тому дії УПФ щодо перевірки підтвердження нарахування заробітної плати первинними документами ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та є правомірними.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм Конституції і законів України та норм міжнародного права, неналежне дослідження доказів, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не надали правової оцінки доводам позивача, що розмір його пенсії не відповідає ст.46 Конституції України, а спонукання до подання нової заяви є неправомірним, оскільки відповідну заяву ним було подано у листопаді 2014 року, і за висновками як Головного УПФ, так і відповідача, розрахунок пенсії здійснений і складає 1302,98грн., натомість суди попередніх інстанції, посилаючись на неотримання цього розміру пенсії з власної вини, протиправно не застосували норми статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон №1058), за яким у разі неотримання пенсії з власної вини, вона виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Також на думку заявника, суди протиправно розглядали вимоги, які були заявлені у позові від 16 червня 2015 року, натомість зобов'язані були розглядати вимоги, заявлені в позові від 14 липня 2015 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на те, що станом на 28 березня 2017 року існувала ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року про закриття провадження в частині, предметом розгляду, за наслідками якого прийнято спірну постанову від 28 березня 2017 року, були саме вимоги, заявлені позивачем у липні 2015 року з наступними уточненнями, а саме: визнання неправомірними дій УПФ щодо не проведення вчасного порахунку пенсії позивача згідно довідок 1987 - 1992 років, не відновлення виплати пенсії з листопада 2014 року, та відмови повернути суму пенсії на виплату якої пенсіонер має право з листопада 2014 року; зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу згідно ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі довідок за період 1987 - 1992 років, з проведенням індексації пенсії; стягнення з відповідача на користь позивача недоплачену пенсію в сумі 17086,83 грн. за період з листопада 2014 року по лютий 2017 року; відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. (первісний номер справи до об'єднання в одне провадження 667/5473/15-а)

Таким чином, доводи позивача, що суди розглядали вимоги, заявлені в позові від 16 червня 2015 року, є безпідставними.

Разом з тим, як вбачається з адміністративного позову, заявленого у липні 2015 року та наступних уточнень до нього, позивач посилався на те, що до 1 жовтня 2014 року він отримував пенсію у розмірі 2618грн., проте відповідач припинив виплату пенсії в цьому розмірі з мотивів невідповідності довідок про заробітну плату, а з 1 жовтня 2014 року почав виплачувати пенсію у розмірі 759грн. - тобто у розмірі нижче прожиткового мінімуму і цей спір розглядається у справі №667/2321/15-а. Реалізуючи право, надане частиною першою статті 40 Закону №1058, 3 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача і надав іншу довідку за 60 календарних місяців страхового стажу у період з 1987-1992 роки, підтверджену первинними документами. Проте, відповідного рішення відповідачем прийнято не було. Повторно позивач 13 листопада 2014 року звернувся до відповідача із заявою, проте перерахунку пенсії, яка є основним джерелом існування, здійснено не було. Отримавши після проведеної пенсійним органом перевірки нові довідки, відповідач також не здійснив перерахунку пенсії з листопада 2014 року, в той час як в пенсійній справі є всі наявні документи для здійснення поновлення виплати пенсії у розмірі, який виплачувався до припинення її виплати в сталому розмірі. На думку позивача, він не повинен звертатися з новими заявами, як це було запропоновано відповідачем, оскільки змін у сімейному складі або трудовій діяльності не сталося, і, тим більш, подання нової заяви у 2017 році спричинить здійснення перерахунку пенсії саме з наступного місяця після її подачі, тобто через два с половиною роки після його звернення 3 листопада 2014 року. Виплачуючи пенсію в розмірі 759грн., відповідачем було порушено й норми статті 3 та статті 46 Конституції України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на відсутність підстав для його задоволення з огляду на те, що при зверненні до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, позивачем не були додані первинні документи, у зв'язку з чим відповідач правомірно здійснив перевірку наданої довідки. Проте, позивач не зважаючи на неодноразові роз'ясненні УПФ після належної перевірки достовірності довідок, не надав заяву про перерахунок пенсії встановленого зразка.

Як вбачається з апеляційної скарги, позивач звертав увагу апеляційного суду, що суд першої інстанції не надав оцінки правомірності діям відповідача щодо виплати пенсії у розмірі 759грн., яка не дозволяє йому забезпечити нормальні умови життя, а також порушенням ним вимог законів України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації» при розгляді його звернення до УПФ. Позивач наголошував, що на виконання статті 40 Закону №1058 він звернувся до відповідача із заявою, в якій виявив бажання врахувати його заробітну плату за 60 календарних місяців до 1 липня 2000 року і додав довідку. Проте, після проведеної перевірки та отримання Пенсійним органом правильної, як на думку УПФ, довідки, розмір пенсії не змінився.

Апеляційний суд, розглядаючи справу, послався на правильність висновків суду першої інстанції щодо правомірності проведення перевірки та відсутності підстав для здійснення перерахунку пенсії, з огляду на неподання позивачем заяви про перерахунок пенсії встановленого зразка.

Отже, суди попередніх інстанцій, фактично, не надали правової оцінки тим доводам позивача, які покладені ним в основу адміністративного позову, та формально пославшись на вимоги ст.45 Закону №1058 та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), а також те, що відповідач запропонував позивачу подати заяву про перерахунок пенсії і невикористання такого запрошення позивачем, не вирішили безпосередньо спір, який виник між сторонами.

Судами попередніх інстанції не встановлено, який розмір пенсії виплачується позивачу та з яких підстав, чи порушує виплата пенсії в такому розмірі ст.46 Конституції, на що посилався позивач.

Судами не встановлено, чи було порушено відповідачем вимоги законів України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації» при розгляді його звернень, на чому також акцентував увагу позивач у своєму позові.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії 3 листопада 2014 року, а суд апеляційної інстанції вказав, що 3 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою, до якої додав копію довідки про заробітну плату, проте не надав первинні документи, у зв'язку з чим суди дійшли висновку про правомірність дій відповідача щодо перевірки підтвердження нарахування заробітної плати первинними документами.

Вказані обставини свідчать про суперечність встановлених судами обставин. Крім того, з огляду на підстави адміністративного позову, такі дії відповідача (щодо проведення перевірки) не були спірними, позивач зазначав, що після проведення такої перевірки, відповідачем не було вчинено дій щодо перерахунку пенсії, і саме такі дії позивач вважає неправомірними. При цьому, позивачем також вказувалось на протиправність дій відповідача щодо спонукання до подання нової заяви, оскільки це змінить період часу, за який буде здійснено перерахунок пенсії, а будь-яких змін у сімейному складі та трудовому стажі у позивача не відбулось, а тому немає причин і підстав подавати нову заяву.

Суди, відмовляючи в задоволенні позову, не надали оцінки таким доводам і фактично дійшли висновку, що особа зобов'язана подавати первинні документи, на підставі яких було видано довідку, а також, що після проведення зустрічної звірки обґрунтованості видачі довідки, особа зобов'язана подати заяву про перерахунок пенсії.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1, за бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно пункту 4.3 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Отже, пенсіонер має подати саме довідку про заробітну плату, в якій мають бути зазначені первинні документи, на підставі яких вона видана, а орган пенсійного фонду має право вимагати від підприємств, установ та організацій, її дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, а також перевіряти обґрунтованість її видачі. Після надходження документів пенсійний орган вирішує питання про перерахунок пенсії.

З огляду на встановлені судами обставини справи, відповідачем не було вказано на невідповідність форми поданої заяви від 3 листопада 2014 року, її було прийнято і на підставі неї та доданої до неї довідки було проведено зустрічну перевірку, проте, судами не надано правової оцінки доводам скаржника, що саме на підставі цієї заяви, відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії з 1 листопада 2014 року. Також позивач зазначав, що звертався до Управління із заявою про перерахунок пенсії 13 листопада 2014 року, проте судові рішення не містять таких обставин, а так само і доводів на їх спростування.

Крім того, неправомірність дій відповідача позивач пов'язував і з неправомірним зменшенням його трудового стажу з 38 місяців до 36, що також не встановлювалось і не перевірялось судами попередніх інстанцій.

Не вирішені судами і вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 159 КАС України, в редакції чинні на час ухвалення оскаржених судових рішень, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають, судами допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 345, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2017 року у справі №667/4633/15-а скасувати.

Справу №667/4633/15-а направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду