Справа № 521/14239/18
Суддя: Сегеда О. М.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2-а/521/308/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі Романюк О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (далі- ДДАБІ в Одеській області), посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 21 травня 2018 року належить 166/1000 часток АДРЕСА_1, яка в цілому складається з семи кімнат, загальною площею 235,6 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м.

Зазначала, що 15 серпня 2018 року вона отримала постанову Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу ДДАБІ в Одеській області Котерло І.В. по справі про адміністративне правопорушення №452 від 14 серпня 2018 року про визнання її, ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 96 КУпАП України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що вона, як власник АДРЕСА_1 самовільно виконувала в ній будівельні роботи без належно оформлених дозвільних документів та проектно-технічної документації, які необхідні для виконання будівельних робіт, чим порушила п. 3 ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Вважаючи вищевказану постанову незаконною позивачка просила суд винести рішення, яким скасувати постанову Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу ДДАБІ в Одеській області Котерло І.В. по справі про адміністративне правопорушення №452 від 14 серпня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 96 КУпАП України.

Позивачка, а також її представник, діючий за ордером від 27 серпня 2018 року в судовому засіданні підтримали позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити (а.с. 36).

Представник відповідача ДДАБІ в Одеській області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суд не повідомив. Раніше надав через канцелярію суду відзив, яким позовні вимоги не визнав, та просив суд відмовити в їх задоволенні (а.с. 91-95).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законами України "Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17 лютого 2011 року, Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23 травня 2011 року та Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 439/2011.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Судом встановлено, що позивачці на праві власності на підставі договору дарування від 21 травня 2018 року належить 166/1000 часток АДРЕСА_1, яка в цілому складається з семи кімнат, загальною площею 235,6 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м. (а.с. 7-8).

21 травня 2018 року право власності позивачки на 166/1000 часток АДРЕСА_1 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2018 року посадовими особами ДДАБІ в Одеської області на підставі факсограми Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини Одеської міської ради від 20 липня 2018 року №01-28/285 та службової записки головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу ДДАБІ в Одеській області від 24 липня 2018 року №794, направлення для проведення позапланового заходу від 24 липня 2018 року №677 здійснено виїзд з метою проведення комісійного обстеження та позапланового заходу за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами комісійного обстеження Управлінням з питань охорони обєктів культурної спадщини Одеської міської ради складено акт від 24 липня 2018 року №60/18 щодо огляду обєкта культурної спадщини (його частини) (а.с. 97-99).

Крім того, 31 липня 2018 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу ДДАБІ в Одеській області Котерло І.В. за результатами позапланової перевірки державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб,єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, було складено акт від 31 липня 2018 року №677, в якому були зазначені порушення, які здійснила позивачка при проведенні ремонтних робіт у квартирі, яка належить їй на праві власності.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що в ході перевірки враховуючи наявні, надані та предявлені під час перевірки документи були встановлені порушення, а саме: улаштовано отвір у несущій стіні з антресолі приміщення № 18 для вхідної групи до приміщення «9» ; вхідна група з приміщення № 14 до приміщення № 18 не відповідає схемі технічного паспорту від 25 квітня 2018 року № 10/04 виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4; збільшено висоту приміщення антресолі № 18 за рахунок горища, орієнтовно на 25-30 см.; в приміщені антресолі № 18 на план схемі технічного паспорту зазначено один віконний блок на момент перевірки зафіксовано два віконних блока, що підтверджується фотофіксацією; здійснено втручання в інженерні мережі, а саме установлення додаткового сантехнічного обладнання в приміщенні № 9 що не відповідає технічним умовам приміщення в цілому; виконується капітальний ремонт приміщення № 9 (а.с. 21-29).

Судом встановлено, що 31 липня 2018 року за результатми позапланової перевірки, проведеної на: виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1, головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу ДДАБІ в Одеській області Котерло І.В. стосовно ОСОБА_2 було складано протокол про адміністративне правопорушення від 31 липня 2018 року за порушення останньою п.3 ч.1 ст. 34 та ч.1 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч.7 ст. 96 КУпАП України (а.с. 103-106).

Також, 31 липня 2018 року Головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу ДДАБІ в Одеській області Котерло І.В. було винесено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, зі змісту якого останній вимагав від позивача усунути до 01 жовтня 2018 року порушення містобудівного законодавства, а саме: отримати документи дозвільного характеру на початок виконання будівельних робіт, які відповідають проектній документації (а.с. 107-109).

14 серпня 2018 року на підставі акту від 24 липня 2018 року №60/18 щодо огляду обєкта культурної спадщини (його частини), акту від 31 липня 2018 року №677, протоколу про адміністративне правопорушення від 31 липня 2018 року, Головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу ДДАБІ в Одеській області Котерло І.В. було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №452 від 14 серпня 2018 року про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 96 КУпАП України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. (а.с. 30-33).

Частиною 7 ст. 96 КУпАП встановлено, що діяння, передбачене частиною шостою цієї статті (виконання будівельних робіт без дозволу на їх виконання), вчинене щодо обєктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів із значними наслідками (СС3) тягне за собою накладення штрафу від двох до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення №452 від 14 серпня 2018 року ОСОБА_2 звинувачується у тому, що вона самовільно виконувала будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1, чим порушила п.3 ч.1 ст. 34 та ч.1 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Оцінюючи матеріали справи, суд виходить з того, що хоча і для провадження у справах про адміністративні правопорушення є характерним специфічний вид доказу безпосереднє спостереження уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення і проведення адміністративного розслідування, проте сам по собі факт складання протоколу не може бути визнаний єдиним та достатнім доказом для встановлення вини особи в скоєнні правопорушення у разі оспорювання особою факту вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно частини першої статті 41 Закону №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

На виконання зазначеної норми закону Кабінет Міністрів України постановою від 23 травня 2011 року № 553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок № 553), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (пункт 5 Порядку № 553).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 553, плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю (пункт 7 Порядку № 553).

При цьому, вказаний пункт Порядку також визначає перелік підстав для проведення позапланової перевірки, який є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Зокрема, це: подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати п'яти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що позапланова перевірка може бути проведена виключно у разі наявності підстав, визначених у пункті 7 Порядку № 553, про що повинно бути зазначено у направленні для її проведення.

Повноваження посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю визначені у пункті 11 вказаного Порядку та кореспондуються з положеннями статті 41 Закону № 3038-VI.

Так, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право:

1) безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню;

2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону;

3) видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт;

4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації;

4-1) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам державних стандартів, норм і правил згідно із законодавством;

6) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій;

7) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Забороняється витребовувати інформацію та документи податкової, фінансової звітності, щодо оплати праці, руху коштів та інші, не пов'язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю;

8) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій;

9) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію;

10) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням аудіо - та відеотехніки;

11) здійснювати контроль за дотриманням порядку обстеження та паспортизації об'єктів, а також за реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (частина третя статті 41 Закону № 3038-VI).

За правилами пункту 8 Порядку № 553 постанови органів державного архітектурно-будівельного контролю можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або до суду.

За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Акт за своєю правовою природою - це службовий документ, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є рішенням суб'єкта владних повноважень, так як безпосередньо не спричиняє виникнення зміну чи припинення прав та обов'язків осіб, інтересів яких він стосується.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, в рішенні від 24 вересня 2013 року (справа за позовом ВАТ «Енергопостачальна компанія «Миколаївобленерго» до державної екологічної інспекції в Миколаївській області про визнання дій протиправними). Зокрема, Верховний Суд України дійшов правового висновку, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Водночас, суд звертає увагу, що задокументовані оскаржуваним актом порушення можуть бути підставою для прийняття відповідачем певних рішень. Тому оцінка обставинам, які викладені у акті перевірки (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (пункти 16, 17 Порядку № 553).

Права та обов'язки суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль зазначені пунктах 13, 14 Порядку № 553.

Зокрема, суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Проаналізувавши положення статті 41 Закону № 3038-VI та Порядку № 553 суд прийшов до висновку про те, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватись лише під час виконання відповідними суб'єктами підготовчих та будівельних робіт.

Тобто, за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об'єктів, які знаходяться в процесі будівництва.

Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв'язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об'єкту.

Відповідно до п.2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту; підготовчі роботи - роботи з підготовки земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика та знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою в межах відведеної земельної ділянки, вишукувальні роботи, роботи із спорудження тимчасових виробничих та побутових споруд, необхідних для організації і обслуговування будівництва, улаштування підїзних шляхів, складування будівельних матеріалів, підведення тимчасових інженерних мереж, а також з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень.

Позивачка в судовому засіданні пояснила суду, що 21 травня 2018 року вона отримала в дар на підставі договору від 21 травня 2018 року 166/1000 частин АДРЕСА_1, яка в цілому складається з семи кімнат, загальною площею 235,6 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м.

Стверджувала, що звинувачення, які зазначені в постанові по справі про адміністративне правопорушення від 14 серпня 2018 року про притягнення її до відповідальності не відповідають дійсності, оскільки самовільно ніяких будівельних робіт в АДРЕСА_1 вона не робила, а проводила поточний ремонт.

Зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення від 14 серпня 2018 року вбачається, що відповідно до даних державного реєстру нерухомих памятників України встановлено, що будинок житловий ОСОБА_5 (арх. ОСОБА_5.) в якому у 1898-1933 роках жив ОСОБА_6 - ревматолог, бальнеолог, лиманове, засновник і перший директор археологічної клініки, беззмінний голова Одеського бальнеологічного товариства, професор, прийнятий під охорону держави на підставі рішення Одеського облвиконкому № 480 від 15 серпня 1985 року, № 652 від 25 грудня 1984 року, та наказом Міністерства культури і туризму від 20 червня 2008 року за № 728/0/16-08, як памятник архітектури місцевого значення, охоронний номер № 552-ОД.

При цьому, головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу ДДАБІ в Одеській області в постанові по справі про адміністративне правопорушення від 14 серпня 2018 року не зазначено місцезнаходження та номер будинку, який є памятником архітектури місцевого значення і яке цей будинок має відношення до позивачки.

Згідно п.4 договору дарування від від 21 травня 2018 року будинок, в якому знаходиться квартира позивачки не є памятником архітектури та культурного надбання.

Відповідно до технічного паспорту від 25 квітня 2018 року, квартира розташована на четвертому поверсі, є комунальною і позивачці фактично належать дві жилих кімнати площею 12,2 кв.м, 20 кв.м., кухня площею 14,3 кв.м., коридори площею 6,3;15,2;1,6;4,0 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м.; ванна площею 4,8 кв.м., антресоль, площею 10,9 кв.м., а також балкон площею 0,6 кв.м. (а.с. 10-17).

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких обєкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», закрема роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо обєктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з незначними наслідками (СС1); роботи із заміни покрівлі будівель і споруд згідно з будівельними нормами, виконання яких не передбачає втручання в несучі конструкції; технічне переоснащення згідно з державними будівельними нормами внутрішніх систем опалення, вентиляції, водопостачання, водовідведення, газопостачання (включаючи спеціальне), силових та слабкострумових систем, які забезпечують функціонування будівель і споруд; обладнання (переобладнання) будівель і споруд приладами для ведення відокремленого обліку енергоносіїв, гарячої і холодної води; заміна існуючих заповнень віконних, балконних та дверних блоків.

Дія цього переліку не поширюється на обєкти, що належать до памяток культурної спадщини.

Суд вважає, що твердження відповідача щодо самовільного улаштовання позивачкою отвіру у несущій стіні з антресолі приміщення № 18 для вхідної групи до приміщення «9»; збільшення висоти приміщення антресолі № 18 за рахунок горища, орієнтовно на 25-30 см.; встановлення в приміщені антресолі № 18 двох віконних блоків; здійснення втручання в інженерні мережі, а саме установлення додаткового сантехнічного обладнання в приміщенні № 9 що не відповідає технічним умовам приміщення в цілому; виконання капітального ремонту приміщення № 9, а також що вхідна група з приміщення № 14 до приміщення № 18 не відповідає схемі технічного паспорту від 25 квітня 2018 року № 10/04 виготовленого фізичною особою- підприємцем ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, а саме фото фіксацією квартири та будинку (а.с. 69-78).

Хоча саме відповідач зобовязаний відповідно до ч.2 ст.77 КАС України доказувати правомірність свого рішення.

Відповідно до копій технічного паспорту від 24 травня 2006 року виданого на імя ОСОБА_7 в антресолі зазначено два віконних блока, що відповідає технічним паспортам від 25 квітня 2018 року та від 15 липня 2013 року, які видані на імя ОСОБА_8, колишнього власника квартири, а також копією плана поточної інвентаризації будинку по вул. Новосельського, 79, в м. Одесі від 02 січня 1948 року (а.с. 115-122,146,147).

Судом встановлено, що згідно копій технічних паспортів на будинок по вул. Новосельского, буд. 79, в м. Одесі за 1995-1996 роки, які зберігаються у матеріалах інвентаризаційної справи зазначено, що в антресолі один віконний блок (а.с. 163-227).

При цьому, відповідач не надав належну оцінку даним фактам.

Відповідно до висновку експертного дослідження №72/18 про проведення будівельно-технічного дослідження від 27 вересня 2018 року в 166/1000 частині квартири за адресою: АДРЕСА_1, виконано ремонтно-відновлювальні роботи без втручання у несущі конструкції. Улаштування двірного отвору виконано в місці закладеного двірного отвору, який раніше існував.

В результаті проведеного дослідження встановлено, що виконані ремонтно-відновлювальні роботи у відповідності до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не відносяться до самочинної реконструкції.

Фактично виконані роботи не відносяться до робіт по реконструкції з капітальним ремонтом, оскільки не були спрямовані на зміну та поліпшення техніко-експлуатаційних показників приміщень не тільки шляхом заміни або відновлення в них огорожувальних (несучих) конструкцій, але і шляхом втручання (частково демонтажу) у зовнішні та внутрішні несучі та самонесучі стіни будівлі (а.с. 153-162).

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність»), в тому числі спорудження без дозволу органу місцевого самоврядування нового житлового будинку замість зруйнованого на раніше відведеній особі земельній ділянці, переобладнання нежитлової будівлі в житлову.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Статтею 379 ЦК України встановлено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача на те, що позивачка самовільно виконувала будівельні роботи без належно оформлених дозвільних документів та проектно-технічної документації, які необхідні для виконання будівельних робіт не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган/посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Оскільки судом не було встановлено правомірності дій відповідача по складанню протоколу у справі про адміністративне правопорушення, а також відсутні належні та допустимі докази, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та такою, що винесена правомірно, після зясування всіх обставин справи, суд прийшов до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 288 КпАП України особа, яка оскаржує постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 20, 238, 241-246, 250, 268, 269, 271, 272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Котерло Івана Васильовича по справі про адміністративне правопорушення №452 від 14 серпня 2018 року про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у відношенні ОСОБА_2 - закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Пятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складено 1 листопада 2018 року.

Суддя: О.М. Сегеда