Справа № 2540/2812/18
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року Чернігів Справа № 2540/2812/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

за участі секретаря - Андрушко І.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Мірошниченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.08.2018 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 і просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо не виключення його наказом по частині зі списків військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із закінченням контракту;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати, виплатити та розрахувати позивача повністю по грошовому забезпеченню, грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, кошти, використані у відрядженнях, матеріальну допомогу по вирішенню соціально-побутових питань за 2018 рік, а також виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 20.06.2018 по дату наказу військової частини НОМЕР_1 про виключення позивача зі списків частини у зв`язку із закінченням строку контракту;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити його наказом із списків військової частини НОМЕР_1 з повним розрахунком по всім видам забезпечення;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його прав в розмірі 15000 грн.

Ухвалою суду від 13.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення йому ухвали для на надання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 11.09.2018 задоволено клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.10.2018 та 25.10.2018 позивачем надано до суду заяви про відмову від позовних вимог щодо визнання протиправними дії відповідача щодо не виключення його наказом по частині зі списків військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із закінченням контракту; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати, виплатити та розрахувати позивача по грошовій компенсації за невикористані дні відпустки за 2018 рік, кошти використані у відрядженнях, матеріальну допомогу по вирішенню соціально-побутових питань за 2018 рік; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити позивача наказом із списків військової частини НОМЕР_1 з повним розрахунком по всім видам забезпечення.

Ухвалою від 25.10.2018 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не виключення ОСОБА_1 наказом по частині зі списків військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із закінченням контракту; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати, виплатити та розрахувати грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2018 роки, кошти, використані у відрядженнях, матеріальну допомогу по вирішенню соціально-побутових питань за 2018 рік; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити його наказом із списків військової частини НОМЕР_1 з повним розрахунком по всім видам забезпечення.

Позивач в судовому засіданні 25.10.2018 підтримав позовні вимоги в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати, виплатити та розрахувати позивача повністю по грошовій компенсації за невикористані дні відпустки за 2015, 2016, 2017 роки та виплатити йому грошового забезпечення за період з 20.06.2018 по дату наказу військової частини НОМЕР_1 про виключення його зі списків частини у зв`язку із закінченням строку контракту, стягнення з військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди в розмірі 15000 грн., просив їх задовольнити.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ним під час проходження служби неодноразово подавалися рапорти у встановленому порядку щодо надання йому відпустки, проте відповідачем не надавалась відпустка за 2015-2017 роки та не виплачувалась грошова компенсація за невикористані дні відпустки. Невиплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки є втратою частини доходу та обмеженням конституційних права позивача. Відповідно до наказу від 22.08.2018 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення з 22.08.2018, проте з 20.06.2018 грошове забезпечення позивачу не сплачувалось, чим порушено його права. Також позивач зазначає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.10.2018 просив відмовити у задоволенні вимог позивача та зазначив, що з метою недопущення нецільового використання бюджетних коштів наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.06.2018 №158 позивачу було припинено виплату грошового забезпечення з 27.06.2018 у зв`язку з поверненням до військової частини НОМЕР_1 на час увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням. У щорічній відпустці за 2015 рік позивач перебував терміном 10 діб. Інші рапоти, зареєстровані у встановленому порядку, в тому числі і з проханням виплатити грошову компенсацію, в службі діловодства військової частини НОМЕР_1 відсутні. Крім того, зазначив, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди з військової частини НОМЕР_1 є безпідставною, оскільки військова частини НОМЕР_1 у відносинах з ОСОБА_1 діяла з дотриманням чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені частково, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини НОМЕР_1 , відповідно до частини шостої статті 26 з урахуванням підпункту «і» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, звільнений з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку з закінченням строку контракту).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2018 № 212 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення з 22.08.2018 (а.с. 38).

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відпустка за 2015-2017 роки терміном 110 діб, - не надавалась, грошова компенсація за невикористані дні вказаної відпуски, - не виплачувались (а.с. 67-69).

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошового забезпечення за період з 27.06.2018 по 22.08.2018 включно, грошову компенсацію за невикористані дні відпуски, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 27.06.2018 по 22.08.2018 включно, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2018 №158 ОСОБА_1 з 27.06.2018 припинено грошову виплату (а.с.45).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2018 № 212 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення з 22.08.2018 (а.с. 38).

Пунктом 1 розділу 31 наказу Міністерства оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 №280, зокрема, передбачено, що грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Отже, військова частина повинна була виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 27.06.2018 по 22.08.2018 включно, оскільки 22.08.2018 його було виключено зі списків особового складу.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні відпуски за період з 2015 по 2017 роки терміном 110 діб, суд зазначає наступне.

Як вбачається з довідок військової частини НОМЕР_1 у 2015 2017 роках ОСОБА_1 має невикористані дні чергових відпусток терміном 110 діб (а.с. 67-69). Станом на день звернення до суду, грошова компенсація за вказані дні невикористаної відпустки відповідачем не надавалась.

Відповідно до п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно п. 17 та 18 ст. 10-1 Закону №2011-XII, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

В силу вимог п.19 ст. 10-1 Закону №2011-XII, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ Про оборону України (далі - Закони № 3543-ХІІ та № 1932-ХІІ, відповідно).

За визначенням ст. 1 Закону № 3543-ХІІ особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-ХІІ визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього, в ст. 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до розділу 31 п. 3 наказу Міністерства оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 №280 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, чергової відпуски. Однак, вказаним Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини чергової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Отже, на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, військовою частиною НОМЕР_1 не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні соціальної чергової відпустки в 2015 2017 роках.

Доводи відповідача, що військова частини НОМЕР_1 не зобов`язана була надавати ОСОБА_1 вказану вище відпуску або компенсацію за її невикористані дні, оскільки позивач рапорт для вирішення зазначеного питання на адресу командування не подавав, суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Дійсно, у військової частини НОМЕР_1 відсутній обов`язок у примусовому порядку надавати військовослужбовцям відпустку за відсутності поданої ними заяви (рапорту). Однак, неподання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) не є свідченням того, що особа втратила право на використання цієї відпуски у майбутньому, оскільки з аналізу наведених вище норм права вбачається, що у разі невикористання чергової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, дана відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію.

Крім того, суд звертає увагу на те, що під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні відпуски, що відповідачем здійснено не було.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 15 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту вказаної норми випливає, що у такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом частини першої статті 73 і статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Отже, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та відсутність правових підстав щодо їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України , суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказу понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні чергової відпустки терміном 110 діб за 2015, 2016, 2017 роки та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 27.06.2018 по 22.08.2018 включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Суддя О.В. Кашпур