Справа № 524/4840/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 524/4840/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Лях О.П.

суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП НП Хоменко Любов Віталіївни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.09.2018 року (повний текст складено 26.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції Нестеренко С.Г., м.Кременчук Полтавської області) по справі № 524/4840/18 за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП НП Хоменко Любов Віталіївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду із адміністративним позовом до Інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП НП Хоменко Любов Віталіївни (далі - відповідач, Інспектор УПП Хоменко Л.В.), в якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати постанову серії ВР № 129646 від 01.06.2018 року про адміністративне правопорушення, винесену Інспектором УПП Хоменко Л.В., згідно якої позивача притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.1-4, 19, 44-45)

В обґрунтування позовних вимог зазначено про відсутність в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.09.2018 року по справі № 524/4840/18 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2, змінено захід стягнення, застосованого постановою Інспектора УПП Хоменко Л.В. від 01.06.2018 року серії ВР № 129646 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ст. 36 КУпАП, звільнивши в межах ст. 22, ч. 1 ст.121, ч. 1 ст. 126, ст. 36 КУпАП ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності у звязку із малозначністю вчинених адміністративних правопорушень та обмежившись усним зауваженням. (а.с.60-64)

Не погодившись із судовим рішенням, Інспектор УПП Хоменко Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову. (а.с.69- 76)

В обґрунтування апеляційної скарги вказано про те, що суд першої інстанції неправомірно замінив захід стягнення за вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Вказано про правомірність та обгрунтованість прийнятої стосовно позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до вказаного Закону встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями) (далі - ПДР).

Відповідно до п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

При цьому, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).

Як свідчать матеріали справи, відповідачем - Інспектором УПП Хоменко Л.В. щодо позивача складено постанову серії ВР № 129646 від 01.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). (а.с.6, 8, 35-36)

Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_2 керував транспортним засобом BMW 325, державний номерний знак НОМЕР_1, 01 червня 2018 року о 08 год. 50 хв. в м.Кременчуці Полтавської області по вул. Перемоги, 6, із непрацюючими сигналами гальмування та після зупинки співробітниками управління патрульної поліції не надав для перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушено п.2.4 та п.31.4.3 ПДР.

Положеннями ч.1 ст.121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п.31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п.31.4.3 «а» ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Кількість, розташування, колір, тип і режим роботи світлових приладів визначається державними і міжнародними стандартами та Конвенцією «Про дорожній рух». Ними встановлено, що на кожному транспортному засобі повинні бути такі світлосигнальні пристрої, зокрема сигнали гальмування.

Згідно п.п.6.1.7.2 ДСТУ 3649:2010 сигнали гальмування мають вмикатись під час приведення у дію відповідних органів керування гальмівних систем та функціювати у сталому режимі весь період гальмування.

Відповідно до п.п.7.1.1 ДСТУ 3649:2010 відповідність вимогам, зокрема, п.п.6.1.7.2 перевіряють візуально.

Як свідчить відеозапис нагрудної відеокамери патрульного, 01.06.2018 року після зупинки автомобіля BMW 325 із державним номерним знаком НОМЕР_1 та повідомлення відповідачем про наявну несправність зазначеного транспортного засобу, водій самостійно почав перевіряти справність сигналів гальмування та під час проведення такої перевірки особисто позивачем, задні сигнали гальмування не працювали. Позивач став самостійно вживати заходи щодо усунення несправності , внаслідок чого один сигнал запрацював, а інший залишився непрацюючим.

Зазначене підтверджує наявність у відповідача відповідних підстав для зупинки позивача та проведення перевірки відповідних документів.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями п.п. «а» п. 2.4 ПДР передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, в тому числі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

При цьому, відповідно до п.2.14 ПДР водій має право, в тому числі: в) знати причину зупинки, перевірки та огляду транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також її прізвище і посаду; г) вимагати від особи, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом та зупинила транспортний засіб, пред'явлення посвідчення її особи; д) оскаржити дії поліцейського в разі порушення ним законодавства.

Як свідчить відеозапис, (а.с.39 - диск) , що відповідачем неодноразово було наголошено позивачу про необхідність пред'явити для перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак, позивач лише вказав про наявність такого полісу та відмовився його надати відповідачу, вказавши про наявність відповідного стікеру на лобовому склі автомобілю.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем надано до матеріалів справи копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.05.2018 року № АМ/3532639, строком дії з 31.05.2018 року по 30.05.2019 року (а.с.9).

Однак, копія не завірена належним чином, у даному полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутній підпис уповноваженої особи страховика та не вказано жодної інформації про страхового агента, яким складено зазначений страховий поліс. А тому зазначений документ не можна вважати доказом у розумінні ст. ст.72 , 75 Кодексу адміністративного судочинства України.

Додатково колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст.222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями Розділу IV КУпАП передбачено загальні положення та особливості провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до ч.ч.2 та 4 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Положеннями ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити, серед іншого: опис обставин, установлених під час розгляду справи; дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, приписами ст.33 КУпАП встановлено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно із п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.112015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція) поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу..

Колегія суддів звертає увагу, долучений о до матеріалів справи відеозапис (а.с.39) свідчить, що Інспектором УПП Хоменко Л.В. дотримано відповідного порядку щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Також, із даного відеозапису вбачається, що позивач бажав покинути місце складення відповідної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, від надання будь-яких пояснень та клопотань відмовився, так само як відмовився і від отримання копії відповідної постанови.

З огляду на викладене колегія суддів вважає заслуговуючими увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі оскаржуваної постанови.

Колегія суддів також вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо зміни заходу стягнення, звільнивши позивача від адміністративної відповідальності у зв'язку із малозначністю вчинених правопорушень та обмежившись усним зауваженням, виходячи з наступного.

Статтею 22 КУпАП встановлюється, що усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення.

При цьому, законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Стаття не передбачає обов'язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає тільки право прийняти таке рішення. У зв'язку із цим посадова особа зобов'язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатися, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особистість порушника, обставини, що зм'якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Відтак, оголошуючи позивачу усне зауваження, суд першої інстанції не врахував, що в даній справі він не є органом, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, оскільки в силу положень статті 222 КУпАП розгляд такої справи віднесений цим Кодексом до відання органів Національної поліції та, відповідно, саме ці органи вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі статті 22 КУпАП.

Крім того, судом першої інстанції не обґрунтовано, в чому полягає малозначність вчиненого правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, яка є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП НП Хоменко Любов Віталіївни - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.09.2018 року по справі № 524/4840/18 - скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП НП Хоменко Любов Віталіївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не пілдягає оскарженню відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.І. Старосуд М.М. Яковенко