Справа № 826/10614/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 жовтня 2018 року № 826/10614/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді-доповідача Келеберди В.І. та суддів Федорчука А.Б., Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_3,

від відповідача - Запорожець А.Б.

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_2 (08132, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) (далі - Позивач) подав до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) позов до Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, площа Львівська, 8, ) (далі - Відповідач) та просить суд:

Визнати протиправним рішення Державної фіскальної служби України про відмову у включенні до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, промислових зразків за патентами № НОМЕР_4, № НОМЕР_2. № НОМЕР_5, № НОМЕР_3, оформлене листом від 27 березня 2017 року № 4191/Ю/99-99-18-03-02-14;

Зобов'язати Державну фіскальну службу України включити до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, промисловий зразок «Світильник світлодіодний» за патентом № НОМЕР_4, промисловий зразок «Світильник світлодіодний» за патентом № НОМЕР_2, промисловий зразок «Світлодіодний світильник» за патентом № НОМЕР_5 та промисловий зразок «Світлодіодний світильник» за патентом № НОМЕР_3, автором яких є ОСОБА_2;

Стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач являється автором двох промислових зразків «Світлодіодний світильник» та двох промислових зразків «Світильник світлодіодний», які запатентовано відповідно до Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» та на які Державної службою інтелектуальної власності України видано патенти № НОМЕР_4, № НОМЕР_2, № НОМЕР_5, № НОМЕР_3. З метою реєстрації вказаних об'єктів у відповідному митному реєстрі позивач звернувся до відповідача, однак отримав відмову. Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 01 вересня 2017 року відкрито провадження у справі №826/10614/17 (далі - справа), судовий розгляд справи призначено на 06 грудня 2017 року.

Під час судового засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, та з яких вбачається, що підставою для відмови у включенні до митного реєстру промислових зразків позивача була зазначена відсутність характерних ознак, які можуть бути проконтрольовані митницями під час ідентифікації товарів, що містять вказані промислові зразки.

В судовому засіданні на підставі пункту 4 статті 122 КАС України(у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії), суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Позивач являється автором двох промислових зразків «Світлодіодний світильник» та двох промислових зразків «Світильник світлодіодний», які запатентовано відповідно до Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» та на які Державною службою інтелектуальної власності України видано патенти № НОМЕР_4, № НОМЕР_2, № НОМЕР_5, № НОМЕР_3.

З метою захисту свого права на об'єкти права інтелектуальної власності під час переміщення товарів через митний кордон України та для реєстрації вказаних об'єктів у відповідному митному реєстрі, позивач, згідно зі статтею 398 Митного кодексу України звернувся до Державної фіскальної служби України з чотирма заява про сприяння захисту майнових прав на об'єкти права інтелектуальної власності та необхідними документами, які передбачено пунктом 2.3 Порядку реєстрації у митному реєстрі об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до Закону, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 648.

Зокрема, позивачем додано:

Копії патентів на промислові зразки № НОМЕР_4, № НОМЕР_2, № НОМЕР_5, № НОМЕР_3;

Оригінали виписок із Державного реєстру патентів України;

Описи об'єктів інтелектуальної власності із зображеннями;

Фотографічні зображення товарів, що містять промисловий зразок.

У відповідь на подані заяви позивач отримав 12 квітня 2017 року лист за підписом в.о. директора Департаменту організації митного контролю Державної фіскальної служби України від 27 березня 2017 року № 4191/Ю/99-99-18-03-02-14, яким позивачу відмовлено у включенні вищевказаних промислових зразків до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону.

Причиною відмови зазначено відсутність у доданій до заяв документації характерних ознак, які можуть бути проконтрольовані митницями під час ідентифікації товарів, що містять відповідні об'єкти. Також у листі зазначено, що ознаки промислових зразків не носять індивідуальний характер, оскільки притаманні аналогічним товарам інших виробників.

Позивач як власник об'єктів права інтелектуальної власності може заборонити імпорт контрафактних товарів лише шляхом звернення до відповідача з метою внесення відповідних відомостей про його промислові зразки до митного реєстру.

За таких обставин, позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним та просить зобов'язати відповідача включити до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, промисловий зразок «Світильник світлодіодний» за патентом № НОМЕР_4, промисловий зразок «Світильник світлодіодний» за патентом № НОМЕР_2, промисловий зразок «Світлодіодний світильник» за патентом № НОМЕР_5 та промисловий зразок «Світлодіодний світильник» за патентом № НОМЕР_3, автором яких є ОСОБА_2.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 397 Митного кодексу України органи доходів і зборів сприяють захисту прав інтелектуальної власності під час переміщення товарів через митний кордон України відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику згідно з частиною першою статті 398 Митного кодексу України веде митний реєстр об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону на підставі заяв правовласників.

Згідно з частиною другою статті 398 Митного кодексу України правовласник, який має підстави вважати, що під час переміщення товарів через митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені його права на об'єкт права інтелектуальної власності, має право подати до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, заяву про сприяння захисту належних йому майнових прав на об'єкт інтелектуальної власності шляхом внесення відповідних відомостей до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону.

Порядок реєстрації у митному реєстрі об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, включаючи форму заяви, перелік інформації та документів, які додаються до заяви, порядок подання і розгляду заяви та ведення реєстру визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику

Для сприяння захисту прав інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, під час митного контролю товарів, що переміщуються через митний кордон України, інформація про об'єкти права інтелектуальної власності, зареєстровані в митному реєстрі об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, надсилається всім органам доходів і зборів України (частина третя та четверта статті 398 Митного кодексу України).

Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 648, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2012 року за №1034/21346. Затверджено Порядок реєстрації у митному реєстрі об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону (далі - Порядок).

Вказаний Порядок розроблено на виконання вимог Митного кодексу України та законодавчих актів у сфері охорони прав інтелектуальної власності (далі - ПІВ) і регулює порядок реєстрації у митному реєстрі об'єктів ПІВ, які охороняються відповідно до закону (далі - митний реєстр), та встановлює форму заяви, перелік інформації та документів, які додаються до заяви, порядок подання і розгляду заяви та ведення митного реєстру (пункт 1.1. Порядку).

Пунктом 1.2 Порядку передбачено, що митний реєстр ведеться з метою сприяння захисту майнових прав на об'єкти ПІВ під час митного контролю та митного оформлення товарів, що містять такі об'єкти, на підставі заяв правовласників і містить інформацію, яка використовується з метою запобігання переміщенню через митний кордон України товарів з порушенням ПІВ.

Інформація, що міститься у митному реєстрі, є складовою частиною єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України (далі - ЄАІС Держмитслужби України).

Відповідно до пункту 2.1. Порядку, ведення митного реєстру здійснює структурний підрозділ Держмитслужби України, до функцій якого належить сприяння захисту ПІВ (далі - спеціалізований підрозділ)

Пунктом 2.2 Порядку визначено, що ведення митного реєстру передбачає:

розгляд заяв про сприяння захисту майнових ПІВ (далі - Заяви), внесення відомостей з таких Заяв та доданих до них матеріалів до митного реєстру;

перевірку відповідності Заяв та доданих до них матеріалів їх електронним версіям;

перевірку поданих відомостей з використанням міжнародних та національних відкритих баз даних об'єктів ПІВ щодо обсягу правової охорони окремих об'єктів ПІВ;

надання відмов до поданих заяв;

розгляд звернень правовласників щодо внесення змін до інформації митного реєстру;

здійснення реєстрації об'єктів ПІВ у митному реєстрі та виключення об'єктів ПІВ з митного реєстру;

внесення змін до митного реєстру;

оприлюднення переліку об'єктів ПІВ, включених до митного реєстру, тощо.

Згідно з пунктом 2.3 Порядку, для включення об'єкта ПІВ до митного реєстру правовласник подає до Держмитслужби України заяву за формою, наведеною у додатку до цього Порядку.

До Заяви додаються:

виписка з відповідного реєстру Державної служби інтелектуальної власності України (далі - ДСІВ) про реєстрацію в Україні ПІВ, яка засвідчує дійсність акта про таку реєстрацію на дату подання заяви із зазначенням терміну дії правової охорони або повідомлення ДСІВ про дію в Україні правової охорони прав інтелектуальної власності на об'єкти, які мають міжнародну реєстрацію, або копія документа, що засвідчує майнові права інтелектуальної власності на сорти рослин у Державному реєстрі прав інтелектуальної власності на сорти рослин;

для об'єктів авторського права і суміжних прав - документи та відомості, що засвідчують наявність зазначених прав;

докладний опис об'єкта ПІВ і товарів, що його містять, який дає змогу митному органу ідентифікувати такий об'єкт ПІВ і товари та визначити код товарів згідно з УКТЗЕД. При реєстрації запатентованих винаходів (корисних моделей) - опис способів та методів їх ідентифікації у конкретних товарах;

у разі подання Заяви особою, яка діє від імені власника майнових прав на об'єкт ПІВ в межах наданих повноважень, - належним чином оформлена довіреність або її завірена копія;

зразки товарів, що містять об'єкт ПІВ, або їх фотографічне зображення.

Заява та додані до неї матеріали подаються у паперовому та електронному вигляді. У разі подання Заяви в електронному вигляді з електронним цифровим підписом правовласника та електронних копій документів, завірених електронним цифровим підписом правовласника, Заява та додані до неї матеріали в паперовому вигляді не подаються.

Пунктом 2.5 Порядку передбачено, що у разі відповідності поданих Заяви й матеріалів, доданих до неї, вимогам цього Порядку спеціалізований підрозділ здійснює реєстрацію відповідного об'єкта ПІВ у митному реєстрі шляхом внесення інформації в електронному вигляді до ЄАІС Держмитслужби України.

Про здійснення реєстрації об'єкта ПІВ спеціалізований підрозділ не пізніше наступного дня письмово повідомляє правовласника, зазначивши при цьому дату реєстрації об'єкта ПІВ, його порядковий номер у митному реєстрі та строк, на якій здійснено реєстрацію об'єкта ПІВ.

Разом з тим, відповідно до пункту 2.6 Порядку, у включенні об'єкта ПІВ до митного реєстру може бути відмовлено у разі:

неподання документів (матеріалів), передбачених пунктом 2.3 цього розділу;

відсутності характерних ознак, які можуть бути проконтрольовані митними органами під час ідентифікації товарів, що містять об'єкти ПІВ, при їх переміщенні через митний кордон України або неможливості їх ідентифікації методами, запропонованими правовласником (неможливості ідентифікації об'єкта у конкретному товарі);

невідповідності даних, наведених у поданих Заяві й матеріалах, що до неї додаються;

відсутності у заявника правових підстав для звернення із Заявою до Держмитслужби України та необхідного обсягу прав для здійснення дій, пов'язаних із захистом ПІВ.

Про таку відмову спеціалізований підрозділ письмово інформує заявника із зазначенням підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», промисловий зразок - результат творчої діяльності людини у галузі художнього конструювання.

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що об'єктом промислового зразка може бути форма, малюнок чи розфарбування або їх поєднання, які визначають зовнішній вигляд промислового виробу і призначені для задоволення естетичних та ергономічних потреб.

Обсяг правової охорони, що надається, визначається сукупністю суттєвих ознак промислового зразка, представлених на зображенні (зображеннях) виробу, внесеному до Державного реєстру патентів України на промислові зразки і засвідчується патентом з наведеною у ньому копією внесеного до Реєстру зображення виробу.

Тлумачення ознак промислового зразка повинно здійснюватися і межах його опису.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 25 січня 2017 року звернувся до Державної фіскальної служби України із заявами про включення до митного реєстру промислових зразків за патентами № НОМЕР_4, № НОМЕР_2. № НОМЕР_5, № НОМЕР_3 (а.с. - 73-127).

Об'єктом зазначених промислових зразків виступає форма світлодіодних світильників.

З листа Державної фіскальної служби України від 27 березня 2017 року № 4191/Ю/99-99-18-03-02-14, яким відмовлено у включенні до митного реєстру промислових зразків (а.с. - 71-72) вбачається, що відповідно до опису, що додано, зокрема до заяви на промисловий зразок за патентом № НОМЕР_4 вбачається, що «корпус світильника виконано плоским і має неправильну витягнуту овальну форму. З лівої сторони торець корпусу обрізаний та має циліндричну форму. По периметру корпусу виконано стовщення у формі бортика. На корпусі є ребра, розташовані уздовж витягнутої вісі світильника» (а.с. - 81-82).

Відповідно до опису, що додано зокрема до заяви на промисловий зразок за патентом № НОМЕР_3 вбачається, що «світлодіодний світильник складається з трьох частин, блоку живлення, освітлювальної панелі та ручки. Освітлювальна панель має прямокутну форму з заокругленими кутами, лицьова поверхня панелі має вогнуту форму всередину панелі, та вкрита вертикальними ребрами» (а.с. - 122-123).

Описи промислових зразків за патентами № НОМЕР_5 та № НОМЕР_2 (а.с. - 95-96, 108-109) також мають загальний характер.

Відповідно до опису, що додано до заяви на промисловий зразок за патентом № НОМЕР_5, вбачається, що «корпус світлодіодного світильника має складну комбіновану форму - овалу з випрямленим одним кінцем. Лицьова поверхня виробу має чітко виражену середню частину, виконану із прокольними ребрами, які плавно звужуються на кінці овального краю корпусу. На прокольних ребрах міститься світлодіодна лампа овальної форми…» (а.с. - 108-109).

Відповідно до опису щодо промислового зразка за патентом № НОМЕР_2 вбачається, що «основними конструктивними елементами світильника є корпус, лінзи із світлодіодами та кріпильні елементи. Корпус світильника виконаний плоским і має неправильну витягнуту овальну форму. З лівої сторони торець корпусу обрізаний та має у розрізі циліндричну форму. По периметру верхньої частини корпусу виконане стовщення у формі бортика. На корпусі зверху є ребра, розташовані уздовж витягнутої вісі світильника…» (а.с. - 95-96).

Разом з тим, зазначені ознаки не носять індивідуального характеру, оскільки вони притаманні аналогічним товарам інших виробників.

Зазначені описи не містять характерних ознак, які можуть бути проконтрольовані митницями під час ідентифікації товарів, що містять такі об'єкти, при їх переміщенні через митний кордон України.

З наведеного вбачається, що позивач під час звернення до відповідача з заявами про включення до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, не було додано докладного опису об'єктів права інтелектуальної власності і товарів, що його містять, який дає змогу митному органу ідентифікувати такий об'єкт права інтелектуальної власності і товари, та визначити код товарів згідно з УКТ ЗЕД.

Відсутність характерних ознак, які можуть бути проконтрольовані митними органами під час ідентифікації товарів, що мстять об'єкти права інтелектуальної власності, при їх переміщенні через митний кордон України або неможливість їх ідентифікації методами, запропонованими правовласником (неможливості ідентифікаціє об'єкта у конкретному товарі є підставами для відмови у включенні об'єктів права інтелектуальної власності до митного реєстру.

Із системного аналізу викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем не було надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог. Натомість відповідачем під час судового розгляду доведено правомірність прийнятого рішення з наданням достатніх та беззаперечних доказів..

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із системного аналізу викладеного, а також наданих сторонами доказів, виходячи з меж заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволення позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 72-77, 90, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (08132, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) до Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, площа Львівська, 8, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Судді: А.Б. Федорчук

І.А. Качур