Справа № 804/52/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

31 жовтня 2018 року

м. Дніпро

справа № 804/52/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючий суддя Мельник В.В. (доповідач),

судді: Чепурнов Д.В., Сафронова С.В.,

за участю секретаря судового засідання

Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року (головуючий суддя – Кононенко О.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплотехнік А»

до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплотехнік А» (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому просило:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 28.09.2016 року про збільшення суми грошового зобов’язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 5169 грн., з яких 4135 грн. сума основного платежу та 1034 за штрафними (фінансовими) санкціями;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 28.09.2016 року про збільшення суми грошового зобов’язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у частині податкових зобов’язань в розмірі 3722 грн. (а.с. 57-61).

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що висновки викладені в акті Відповідача, ґрунтуються, зокрема, на наявності порушень податкового законодавства, допущених контрагентом Позивача. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства, платник податків не несе відповідальності за порушення, допущені іншими підприємствами. Крім того, Позивачем дотримано вимоги розумної обережності при укладенні договорів з контрагентами та у повному обсязі складено усі необхідні первинні документи для підтвердження здійснених операцій, що свідчить про необґрунтованість висновків контролюючого органу та наявність підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплотехнік А» до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задоволено (а.с. 148-150).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем було надано достатніх обґрунтувань та доказів реального здійснення господарських операцій з ТОВ «Енкод Констракшн» у січні 2015 року, крім того, ним доведено і прояв в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договорів з контрагентом у спірний період.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 156-161).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не повно дослідив усі обставини справи та дійшов не вірних висновків, зокрема, не врахував те, що відповідно до аналізу інформаційних баз контролюючих органів встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів у ТОВ «Енкод Констракшн», що унеможливлює підтвердження походження реалізованих останнім товарів (робіт, послуг) на адресу контрагентів-покупців, у тому числі на адресу ТОВ «Теплотехнік А». Крім того, враховуючи чисельність працюючих на ТОВ «Енкод Констракн» (5 чоловік) та відсутність основних засобів для здійснення господарської діяльності, неможливо підтвердити факт надання послуг (ремонтних робіт) на адресу Позивача.

Позивачем – ТОВ «Теплотехнік А» не подано відзив на апеляційну скаргу.

Представник Відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник Позивача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 12.09.2016 року працівниками Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплотехнік А» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість при документальному підтвердженні господарських відносин, придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «Енкод Констракшн» за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року та подальшої реалізації їх на адресу контрагентів-покупців, за результатами якої складено акт №2726/04-63-14-02/38598167 від 12.09.2016 року (а.с. 62-68)

Перевіркою встановлені наступні порушення, допущені ТОВ «Теплотехнік А»:

- пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134, п. 135.1. ст. 135 Податкового Кодексу України, встановлено, що ТОВ «Теплотехнік А» занижено фінансовий результат до оподаткування за 2015 рік за рахунок включення до складу витрат, що впливають на фінансовий результат, а саме рядка 2050 Звіту про сукупний дохід (Форма №2) «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» та неправомірно віднесено витрати на придбання товарів та послуг, що не підтверджено належним чином документально на загальну суму витрат 20675,00 грн. у зв'язку з чим встановлено заниження податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 3722,00 грн.;

- п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, встановлено завищення ТОВ «Теплотехнік А» податкового кредиту, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на суму 4 135,00 грн. в тому числі в січні 2015 року на суму 4135,00 грн. та встановлення заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду на загальну суму 4135,00 грн. в січні 2015 року.

Такий висновок контролюючим органом здійснено, у зв’язку із тим, що при проведенні перевірки встановлено нереальність господарської операції з ТОВ «Енкод Констракшн» у січні 2015 року.

В обґрунтування висновку про нереальність господарських операцій з ТОВ «Енкод Констракшн» податковим органом зазначено таке:

- у акті здачі-прийняття виконаних робіт від 13.01.2015 року не зазначено які саме матеріали використовувались при виконанні зазначених робіт, їх кількість, за допомогою якого обладнання виконувались роботи та кількість витрачених людино-годин;

- відповідно до пункту 2.1.3 договору від 02.01.2015 року № 0201-01 «Замовник зобов'язується забезпечити «Підрядника» постійно в повному обсязі необхідними матеріалами та обладнанням», однак в ході проведення перевірки встановлено відсутність документів, які підтверджують передачу матеріалів та обладнання від ТОВ «Теплотехнік А» до ТОВ «Енкод Констракшн» для виконання ремонтних робіт;

- відповідно до пункту 2.1.4 договору від 02.01.2015 року № 0201-01 «Замовник зобов'язується забезпечити «Підрядника» необхідною технічною та проектною документацією для виконання робіт», однак в ході проведення перевірки встановлено відсутність документів, які підтверджують наявність та передачу технічної та проектної документації від ТОВ «Теплотехнік А» до ТОВ «Енкод Констракшн» для виконання ремонтних робіт.

- враховуючи чисельність працюючих на ТОВ «Енкод Констракшн» 5 чоловік та відсутність основних засобів для здійснення господарської діяльності (згідно наданої до ДПІ звітності), неможливо підтвердити факт надання послуг (ремонтних робіт) ТОВ «Енкод Констракшн» на адресу ТОВ «Теплотехнік А», зважаючи на той факт, що ТОВ «Енкод Констракшн» одночасно виконувало роботи (загально-будівельні) у м. Вишневому Київської області (на адресу ТОВ «БФК «Партнер») та у м. Дніпропетровську (на адресу ТОВ «Теплотехнік А») та крім того здійснювало діяльність з реалізації різноманітних товарів контрагентам-покупцям (З контрагентів) на територій України;

- відповідно до проведеного аналізу інформаційних базах контролюючих органів (1С «Податковий блок»; Архів електронної звітності (ЄРПН); підсистема 2.19 АС «Аудит» та інші) встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) у ТОВ «Енкод Констракшн», а саме придбання: кронштейн, відеокамера, відеокамера купольна, подовжувач РОЕ сигналу, живлення поворотних камер, модуль грозозахисту для зовнішніх відеокамер, відеокамера купольна та реалізація: проектні рішення, труба, саморізи, дріт, кріплення, двері, загально-будівельні роботи на об'єкті в м. Вишневому Київської області, квадрат, труба, круг, ремонтні роботи.

На підставі акту перевірки №2726/04-63-14-02/38598167 від 12.09.2016 року Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення від 28.09.2016 р. № (а.с. 69), № (а.с. 70).

Визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.09.2016 р. №, № є предметом судового спору.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI; Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV; Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Надаючи оцінку діям суб’єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем надано достатніх обґрунтувань та доказів реального постачання товарів, виконання робіт в адресу Позивача, при цьому доводи Відповідача щодо нереальності господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Енкод Констракшн» ґрунтуються лише на аналізі податкової звітності ТОВ «Енкод Констракшн» та інформації отриманої з ухвали слідчого судді Соломянського районного суду м. Києва від 01.08.2016 року у справі № 760/6919/16-к, провадження №1-кс/760/10651/16.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Теплотехнік А» здійснює діяльність з електромонтажних робіт та інших будівельно-монтажних робіт, неспеціалізованої оптової торгівлі та ін.

У період, що був охоплений проведеною перевіркою ТОВ «Теплотехнік А» з ТОВ «Енкод Констракшн» було укладено договір №0201-01 від 02.01.2015 року на виконання робіт про надання послуг (виконання будівельно-ремонтних робіт). Відповідно до умов договору «виконавець» виконав для «замовника» роботи з ремонту труби в підвалі житлового будинку № 124 пр. Гагаріна 124 у м. Дніпропетровськ, що підтверджується рахунком-факторую від 13.01.2015 року, актом здачі-прийняття виконаних робіт від 13.01.2015 року.

При цьому, перевіркою не встановлено відсутність документів бухгалтерського і податкового обліку, необхідних для підтвердження задекларованих показників витрат та податкового кредиту по операціям з ТОВ «Енкод Констракшн», обов’язок ведення яких покладено на Позивача та не встановлено порушень в оформленні наданих первинних документів вимогам чинного законодавства України.

Щодо посилання Відповідача на інформацію зазначену в ухвалі Соломянського районного суду м. Києва від 01.08.2016 року у справі № 760/6919/16-к, провадження №1-кс/760/10651/16, колегія суддів звертає увагу на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб’єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, проведених Позивачем та його контрагентами. Так, під час проведення господарських операцій платник податків може бути й не обізнаним стосовно дійсного стану правосуб’єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що відомості досудового розслідування повинні бути підтвердженими виключно судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 року у справі №816/809/17.

Податковий кодекс України не ставить право платника податків на формуванні витрат та віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Слід зазначити й те, що законодавством не пред'являються вимоги до суб'єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб'єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, контролюючий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину. Таких доказів суду не надано.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес СепортСентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо реальності здійснених операції між Позивачем та його контрагентом у перевіряємий період, що свідчить про протиправність прийнятих Відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 10 травня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі №804/52/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та регулятивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 01 листопада 2018 р.

Головуючий суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова