Справа № 815/2728/18
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2728/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., представника позивача - адвоката ОСОБА_1 (за ордером), представника відповідача - Топової О.П. (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДМС України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати неправомірним та скасувати наказ ГУ ДМС України в Одеській області №99 від 25.05.2018 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст.8 Закону, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 2018 році він звернувся до Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про звернення за захистом в Україні. 04.06.2018 року позивач отримав повідомлення №5/1-528 від 25.05.2018 року про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі наказу №99 від 25.05.2018 року, у відповідності з яким, на підставі ч.6 ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Причиною відмови відповідач визначає очевидну необґрунтованість заяви позивача через викладення неправдивої інформації щодо історії переслідування останнього.

Позивач вважав, що не належить до жодного визначення, яке зазначено в ч.6 ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", оскільки його заява не носить характеру зловживання в розумінні ч.6 ст.8 Закону. Оскільки позивач виїжджав із країни походження через побоювання за своє життя та здоров'я, та не підпадає під визначення, перелічені в ч.6 ст.8 Закону, на який відповідач посилається, то у позивача наявні умови, зазначені в п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону, і саме тому заява позивача про звернення за захистом в Україні не може вважатися необґрунтованою.

Позивач вказав, що виїхав з країни походження через те, що зазнав викрадення та тортур з боку неурядових озброєних формувань. Інформація по країні походження підтверджує факти, що були повідомлені позивачем міграційному органу.

Крім того позивач зазначив, що у повідомленні, виданому позивачу відповідачем, наявне посилання щодо ситуації не в країні походження позивача - Лівії, а в Палестинській автономії.

Позивач вважав, що інформація по країні його походження не була всебічно досліджена відповідачем, а отже має лише формальний підхід до розгляду справи.

Ухвалою від 25.06.2018 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 25.06.2018 року у відповідача витребувано докази.

Ухвалою від 09.07.2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 18.09.2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 24 вересня 2018 року.

У зв'язку з необхідністю надання сторонами до суду додаткових доказів у судовому засіданні 24.09.2018 року оголошено перерву до 23.10.2018 року.

У судове засідання, призначене на 23 жовтня 2018 року на 15:30 годину, з'явилися представник позивача та представник відповідача.

позивач та представник позивача у судовому засіданні 24.09.2018 року позовні вимоги підтримали у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважав його необґрунтованим. 06.07.2018 року представник відповідача надав відзив, в якому зазначив, що перевіркою ГУ ДМС України в Одеській області підтверджено відсутність умов, передбачених п.13 ч.1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", які можуть бути розглянуті в контексті надання позивачу додаткового захисту через недоведеність фактів побоювання застосування до нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Співробітниками міграційної служби було проведено аналіз наданої позивачем інформації та документів і встановлено, що за матеріалами особової справи причиною виїзду з країни громадянського походження вказано бажання отримати вищу освіту в українських ВНЗ.

Представник відповідача вказав, що за результатами аналізу матеріалів особової справи позивача було встановлено, що його історія переслідування є необґрунтованою та не може бути розглянута у контексті надання міжнародного захисту. Крім цього, отримані пояснення позивача містять суттєві відмінності та елементи зловживання процедурою. Так, в заяві про звернення за міжнародним захистом від 14.05.2018 року позивач стверджує, що в липні 2013 року його схопили невідомі особи та утримували декілька днів в якомусь приміщенні, батьки переїхали до Тунісу в серпні 2018 року, майже відразу після цієї події. Натомість, під час проведення із позивачем протоколу співбесіди від 24.05.2018 року, він повідомив, що невідомі озброєні люди утримували його протягом двох тижнів (декілька тижнів утримували в гаражі, потім перевезли до мотелю), батьки переїхали до Тунісу в листопаді 2018 року, після отримання погроз від тих самих (невідомих) осіб.

Представник відповідача вказав, що під час проведення процедури набуття міжнародного захисту (анкетування та інтерв'ю) було встановлено, що виїзд позивача до України пов'язаний з бажанням отримати вищу освіту та високою вартістю навчання в Малайзії, де він навчався до цього. Крім цього, з протоколу співбесіди спостерігається, що права особи та його рідних в Лівії жодним чином не порушувались, будь-яких проблем з представниками влади в них ніколи не виникало, до свавільних арештів, затримань або позасудових рішень причетні не були. Позивач повідомив лише про викрадення з боку невстановлених осіб, що з огляду на вищенаведене та враховуючи відсутність будь-яких підтверджувальних документів, підлягає сумніву та не приймається ГУ ДМС України в Одеській області.

Представник відповідача зазначив, що будь-яких проблем з представниками влади Лівії чи Малайзії під час отримання візи в Україну та виїзду в шукача захисту не виникало.

Представник відповідача наголосив, що під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, міграційною службою, позивач стверджував, що виїзд на територію нашої країни не обумовлений потребою у міжнародному захисті та в свою чергу, пов'язаний з бажанням отримати вищу освіту в нашій країні, звернення мотивоване необхідністю легального перебування в Україні та погіршенням матеріального стану. Під час проведення протоколу співбесіди від 25.05.2018 року, шукач захисту зазначив, що у випадку повернення до Лівії, він не знає, чи може йому загрожувати смертна кара, нелюдське, або таке, що принижує людську гідність поводження або покарання. Позивач не зміг чітко обґрунтувати, яка саме небезпека може очікувати на нього у випадку повернення до регіону постійного проживання. Особа зазначає, що у разі повернення до Лівії він точно не знає, що може з ним трапитись, але його можуть викрасти з метою викупу, так як на всій території країни громадянської належності наразі нестабільно.

Заслухавши вступне слово позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові та електронні докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Лівії, уродженцем м. Тріполі, з 2012 року по 2016 рік проживав в Малайзії, за національністю - лівієць, за віросповіданням - мусульманин-суніт, рідна мова - арабська, володіє англійською, малайзійською та німецькою мовами.

В 2010-2011 роках ОСОБА_3 навчався в університеті "Аль Фетах" (Лівія, м. Тріполі), в 2012-2016 роках - в університеті "Махса" (Малайзія, м. Куала Лумпур), 11.2016 року - 05.2017 року - в Київському національному лінгвістичному університеті.

Кордон України позивач перетнув на підставі студентської візи 24.10.2016 року літаком, пункт пропуску - аеропорт "Бориспіль", м. Київ.

14.05.2018 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про надання захисту в Україні.

25.05.2018 року за результатами розгляду заяви та особової справи №2018OD0057 громадянина Лівії ОСОБА_3, Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок по справі №2018OD0057 щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі ч.6 ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (а.с. 119-123).

Наказом заступника начальника Головного управління - начальника Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області №99 від 25.05.202018 року "Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту", відповідно до п.п. 4, 6 ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та п.п. 4.3, 4.4 Правил наказу МВС від 07.09.2011 року №649, приймаючи до уваги письмовий висновок головного спеціаліста відділу по роботі з шукачами, стосовно матеріалів особової справи №2018OD0057 громадянина Лівії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, наказано відмовити в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - громадянину Лівії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 95).

04.06.2018 року позивач отримав повідомлення Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області за №5/1-528 від 25.05.2018 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, виданого на підставі наказу заступника начальника Головного управління - начальника Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області №99 від 25.05.202018 року (а.с. 96-100).

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженцем визнається особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

У частині 1 ст.7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Згідно ч.3 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», під час співбесіди заявнику, який не володіє українською або російською мовами, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, забезпечує перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися. Заявник має право залучити перекладача за свій рахунок або за рахунок інших юридичних чи фізичних осіб. Перекладач повинен дотримуватися конфіденційності з обов'язковим оформленням центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розписки про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника.

Відповідно до ч.6 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 року №649 (далі - Наказ №649).

Відповідно до п.п. в, г п.2.1 Наказу №649, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов'язки, а також про наслідки невиконання обов'язків; забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв'язку.

Згідно п.4.3 Наказу №649, на підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС в межах установленого строку приймає одне з таких рішень:

а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до п.4.4 Наказу №649, рішення, передбачені пунктом 4.3 цього розділу, оформлюються наказом територіального органу ДМС.

Суд встановив, що протокол співбесіди з позивачем складався українською мовою, якою не володіє позивач. Навіть якщо позивач під час співбесіди спілкувався з уповноваженою особою міграційного органу мовою, яку він розуміє (англійською), то ознайомлюючись і підписуючи протокол співбесіди, позивач не міг перекласти зміст протоколу співбесіди, який він підписував, та не міг розуміти те, що він підписує в протоколі співбесіди.

Та обставина, що дійсно перекладач був відсутній, підтверджується дослідженим судом аудіо записом співбесіди, який було надано самим представником ГУ ДМС України в Одеській області, згідно якого 24.05.2018 року перекладач був присутній, але в подальшому, коли з'ясовувались істотні обставини щодо викрадення позивача, утримання його в полоні за викуп і т.д., вони з'ясовувались і відображені в протоколі співбесіди 25.05.2018 року вже за відсутності перекладача.

Незалучення під час співбесіди 25.05.2018 року перекладача є процедурним порушенням з боку ГУ ДМС України в Одеській області, що могло вплинути на достовірність відображення у протоколі співбесіди повідомленої позивачем інформації та потягло підписання позивачем протоколу співбесіди, змісту якого він не розумів.

Крім того, висновок, на підставі якого приймалося рішення про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, містить посилання на невірну інформацію по країні походження позивача. У висновку є посилання на інформацію по Палестинській автономії, тоді як позивач є громадянином Лівії.

Дана обставина також свідчить про те, що інформація по країні походження щодо країни походження позивача не була належним чином досліджена міграційним органом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про протиправність наказу Головного управління ДМС України в Одеській області № 99 від 25.05.2018 року про відмову ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як вже було зазначено судом вище, згідно ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» за результатами попереднього розгляду заяв, міграційний орган, як суб'єкт владних повноважень, приймає рішення або про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Повноваження міграційного органу щодо прийняття того чи іншого рішення, є дискреційними повноваженнями суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку суд позбавлений можливості, за наявності істотних процедурних порушень з боку відповідача, зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення, а саме: у відповідності з процедурою, передбаченою ст.8 Закону, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та необхідність належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за можливе зобов'язати Головне управління ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 14.05.2018 року про надання захисту в Україні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДМС України в Одеській області № 99 від 25.05.2018 року про відмову ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов'язати Головне управління ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 14.05.2018 року про надання захисту в Україні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання Головне управління ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст.8 Закону, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Суддя В.В. Андрухів

.