Справа № 826/16615/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 листопада 2018 року № 826/16615/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області

про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області (далі також відповідач), у якому просить:

- визнати незаконними дії Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1;

- скасувати незаконне рішення Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1;

- зобов'язати Міськрайонне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській області зареєструвати земельну ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено про здійснення розгляду зазначеної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявними в матеріалах справи доказами після спливу строків для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Згідно з частиною 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Зважаючи на вказане, цією ж Ухвалою зобовязано відповідача подати відзив на позовну заяву, позивачу надано термін для подачі відповіді на відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 15.06.2017 року на 24-й сесії 7-го скликання Гостомельської селищної ради Київської області за результатами розгляду Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 у власність позивача, розробленого ТОВ «Київський інститут землеустрою та містобудування», відповідачем було прийнято рішення № 439-24-VII про відмову в затвердженні зазначеного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, з листів Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській обл. та ГУ Держгеокадастру у Київській обл., з яких позивач довідався, що державна реєстрація вказаної земельної ділянки скасована у відповідності до частини другої пункту 114 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 та цій же ділянці присвоєно новий кадастровий номер, вважаючи такі дії та прийняті рішення протиправними та такими, що порушують законодавство та права позивача, останній просить їх скасувати.

Відповідач у своєму Відзиві на позовну заяву зазначає, що у звязку з простроченням позивачем наданого терміну для здійснення, на вказану земельну ділянку, реєстрації речового права, було скасовано державну реєстрацію земельної ділянки відповідно до пункту 114 «Порядку ведення ДЗК», а земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 перенесено до архівного шару ДЗК та присвоєно земельній ділянці новий кадастровий номер, а відтак відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що 28.03.2016 року Управлінням Держгеокадастру у м. Ірпені Київської обл. було проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,9999 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, на імя ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Зазначеній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується витягом № НВ-016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.03.2016 року.

Позивачем укладено договір щодо здійснення розроблення проекту землеустрою щодо ділянки, яка зареєстрована на позивача з ТОВ «Київський інститут землеустрою та містобудування».

Після отримання всіх необхідних погоджень, як того вимагає стаття 186-1 Земельного кодексу України, позивач звернувся із заявою від 01.06.2017 року № вх. Б-714 до відповідача щодо погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача для ведення особистого селянського господарства, розробленого ТОВ «Київський інститут землеустрою та містобудування».

Також позивач звернувся із заявою від 01.06.2017 року № вх.Б-717 до відповідача щодо проведення відповідачем обстеження земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 щодо наявності чи відсутності на ній зелених насаджень.

Гостомельською селищною радою Київської області 15.06.2017 року прийнято рішення № 439-24-VII від 15.06.2017 року про відмову в затвердженні зазначеного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2.

Позивач з листів дізнався інформацію, що відповідачем скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, вважаючи його протиправним, звернувся із даним адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

По суті спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україна визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 Земельного кодексу України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, зокрема, на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 Земельного кодексу України).

За правилами частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 Земельного кодексу України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в її наданні (частина третя статті 123 Земельного кодексу України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку встановленому статтею 186 цього Кодексу.

Відповідно до статті 20 Земельного Кодексу України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кoдeксу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

При цьому аналіз наведених норм права в їх системному зв'язку вказує на те, що проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який відповідає вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій» і погоджений в порядку, передбаченому статтею 186 - 1 Земельного Кодексу України підлягає затвердженню органами місцевого самоврядування.

Так, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 Земельного кодексу України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у т.ч. (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно частини 13 статті 123 Земельного кодексу України, підставою для відмови у затверджена проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI (із змінами і доповненнями) державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин ( стаття 1 вказаного Закону).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Зміна найменування акціонерного товариства у звязку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виконано покладені на нього вимоги, та подано проект землеустрою на затвердження органу місцевого самоврядування.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, дата державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 відбулася 28.03.2016 року.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернувся з заявами від 01.06.2017 року до Гостомельського селищного голови з проханням затвердити проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах селища Гостомель та з проханням про обстеження земельної ділянки на наявність або відсутність на ній зелених насаджень.

Також встановлено, що 15.06.2017 року Гостомельська селищна рада Київської області Рішенням № 439-24-VII «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2», яким, враховуючи відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідно до підпункту 2 пункту 114 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 (лист Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені в ГУ Держгеокадастру у Київській області від 26.05.2017 року № 18-10-0.192-176/124-17 ), (лист ГУ Держгеокадастру у Київській області від 31.05.2017 року № ГЛ-278/0-9050/6-17), керуючись пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, вирішено відмовити в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2.

Відповідно до матеріалів справи, листом Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені ГУ Держгеокадастру у Київській обл. повідомлено Гостомельську селещну раду про скасування державної реєстрації земельних ділянок за номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_1.

Листом від 29.05.2017 року № Ч-10493/0/15-17/0.1-1-ГЛ Держгеокадастру у Київській області, повідомлено, що за інформацією Міськрайонного управління Держгеокадастру у Київській обл. (лист від 31.05.2017 року № 596/424-17-0.19), державна реєстрація земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_1 скасована у відповідності до підпункту 2 пункту 114 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 .

Також вказано, що зазначені земельні ділянки перенесені до архівного шару.

Так, відповідач у Відзиві на позовну заяву вказує, що скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 відбулось відповідно до отриманого листа від Гостомельської селищної ради Київської області, в якому вказано, що відповідно до пункту 114 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 скасована державна реєстрація вказаної земельної ділянки.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру (пп.2 п. 114 вказаної Постанови).

Слід зазначити, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень п. 81-2 розділу Особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

Так, в матеріалах справи наявне Рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 15.06.2017 року № 439-24-VII «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2», слід зазначити, що позивачем до матеріалів справи не надано доказів оскарження та скасування вказаного рішення, а тому суд вважає, що позовні вимоги, викладені в даному адміністративному позові не підлягають задоволенню, адже без дозволу на затвердження проекту землеустрою, позивач не має змоги зареєструвати право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпіні ГУ Держгеокадастру у Київській області.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1, 04215, АДРЕСА_1;

Відповідач: Міськрайоне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпіні ГУ Держгеокадастру у Київській області, 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14

Суддя Л.О. Маруліна