Справа № 826/6690/18
Суддя: Троян Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6690/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року, що прийнято у порядку спрощеного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві подання про повернення йому збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна за Договором купівлі - продажу квартири від 14 лютого 2018 року у розмірі 15 079 грн, сплаченого згідно з квитанцією №57 від 14 лютого 2018 року;

2) стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві сплачені витрати на правничу допомогу у розмірі 4 515 грн, яка була їй надана відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги №06/03/18-1 від 06 березня 2018 року, що підтверджується Актом приймання - передачі наданих послуг від 18 квітня 2018 року та квитанцією №31443599 від 19 квітня 2018 року.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. посвідчено договір купівлі - продажу, відповідно до умов якого позивачем вперше придбано житло.

При укладенні договору купівлі - продажу ОСОБА_3 сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу, що становить 15 079 грн.

При цьому, на думку позивача, вона не є суб'єктом сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна, в зв'язку з чим вважає, що вказаний збір був сплачений нею помилково.

Листом від 23 березня 2018 року у поверненні такого збору їй було відмовлено, оскільки відсутнє офіційне підтвердження того, що житло було придбано вперше, проте позивач вважає таку відмову неправомірною та такою, що порушує її права.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року, що прийнято у порядку спрощеного провадження позов задоволено.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернутися із поданням відповідно до вимог чинного законодавства до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про повернення ОСОБА_3 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 15 079 (п'ятнадцять тисяч сімдесят дев'ять) гривень 00 копійок, сплаченого згідно з квитанцією від 14 лютого 2018 року №57.

У задоволенні вимог щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у розмірі 4 515 грн - відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві повернуто апелянту у зв'язку з не усуненням недоліків, визначених в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2018.

Крім того, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, також подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу та у цій частині прийняти нову постанову, стягнувши на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві сплачені ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 515 грн (чотири тисячі п'ятсот п'ятнадцять), яка була їй надана відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги №06/03/18-1 від 06 березня 2018 року, що підтверджується Актом приймання - передачі наданих послуг від 18 квітня 2018 року та квитанцією №31443599 від 19 квітня 2018 року.

Зокрема, апелянт посилався на те, що з Акту приймання-передачі чітко вбачається, що відповідна професійна правнича допомога була надана 18.04.2018, при цьому діюче законодавство України не зобов'язує зазначати в такому акті з якої години по яку надавалась професійна правнича допомога.

Крім того, вказує, що відповідач жодних клопотань до суду першої інстанції про зменшення розміру витрат позивачу на професійну правничу допомогу не заявляв та жодних доказів не співмірності витрат позивача також не подавав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що у відповідності до частини п'ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 14 лютого 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі по тексту - Продавець) з однієї сторони та ОСОБА_3 (далі по тексту - Покупець) з другої сторони, укладено Договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №257 (а.с. 10-11).

У відповідності до пункту 1.1 Договору Продавець продає, а Покупець приймає у власність об'єкт нерухомості, який відповідно до правовстановлюючого документа значиться як квартира за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту - Майно).

Пунктом 2.1 цього ж Договору передбачено, що вартість Майна складає 1 507 843 (один мільйон п'ятсот сім тисяч вісімсот сорок три) гривні 38 копійок без ПДВ.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, 14 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39680739, відповідно до якого за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстрована вказана вище квартира (а.с. 12).

Згідно квитанції №57 від 14 лютого 2018 року, позивачем на рахунок № НОМЕР_2 ГУ ДКСУ у місті Києві сплачено 15 079 грн з призначенням платежу: «збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі нерухомості» (а.с. 11).

06 березня 2018 року позивач звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 15 079 грн, посилаючись на те, що житло, на підставі вказаного вище Договору, придбано нею вперше (а.с. 13).

Листом від 23 березня 2018 року за вих. №15584/09 ОСОБА_3 повідомлено про те, що Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві наразі не має правових підстав для повернення збору, оскільки відсутній відповідний правовий механізм перевірки інформації про факт придбання нерухомості особою вперше (а.с. 13).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність механізму встановлення органами Пенсійного фонду України обставин придбання нерухомого майна конкретними особами вперше, не є підставою для позбавлення законодавчо встановлених пільг по сплаті збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та звуження існуючих прав особи, тому слід зобов'язання відповідача звернутися із поданням відповідно до вимог чинного законодавства до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про повернення ОСОБА_3 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 15 079 (п'ятнадцять тисяч сімдесят дев'ять) гривень 00 копійок, сплаченого згідно з квитанцією від 14 лютого 2018 року №57.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у розмірі 4 515 грн, суд першої інстанції виходив з того, що з Акту приймання - передачі взагалі не вбачається, коли саме позивачу надавалася усна консультація щодо можливості та перспективності звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з вказаною позовною заявою (дата, час, зокрема, з якої години по яку), таких самих відомостей не вбачається й щодо складення та підготовки адміністративного позову до суду, яку виконавець послуг зазначив, як 5 годин, з урахуванням того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено співмірності розміру витрат на оплату послуг у сумі 4 515 грн із складністю даної адміністративної справи та виконаних Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та партнери» робіт (наданих послуг), часом, витраченим цим Адвокатським бюро на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для позивача, в тому числі впливом вирішення справи на його репутацію або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволення позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог, з огляду на наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, позивач у позові просив стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві сплачені ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 515 грн (чотири тисячі п'ятсот п'ятнадцять), яка була їй надана відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги №06/03/18-1 від 06 березня 2018 року, що підтверджується Актом приймання - передачі наданих послуг від 18 квітня 2018 року та квитанцією №31443599 від 19 квітня 2018 року.

У відповідності до частин першої та шостої ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Частиною дев'ятою статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу стягуються з іншої сторони лише у тому випадку, якщо професійна правнича допомога реально надавалася в справі тією особою або особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження здійснення витрат пов'язаних з правничою допомогою позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №06-03/18-1 від 06 березня 2018 року укладеного між Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та партнери» (Бюро) та ОСОБА_3 (Клієнт), згідно п.1.1 Бюро зобов'язується надати Клієнту правничу допомогу стосовно представництва інтересів Клієнта в адміністративних судах усіх інстанції у справі про зобов'язання Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві подання про повернення йому збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна за Договором купівлі - продажу квартири від 14 лютого 2018 року у розмірі 15 079 грн, сплаченого згідно з квитанцією №57 від 14 лютого 2018 року (а.с. 20).

Згідно п. 3.1 Договору Сторони погодили, що вартість послуг складає 645 грн за одну годину надання послуг.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що остаточна сума вартості наданих в рамках цього Договору узгоджується Сторонами у відповідному акті приймання-передачі наданих послуг з зазначенням деталізованого розрахунку погодинної вартості послуг та загальної кількості годин обслуговування.

Так, позивачем надано до суду першої інстанції копію акту приймання - передачі наданих послуг від 18 квітня 2018 року, згідно з яким Бюро надано наступні послуги:

1) надання усної консультації щодо можливості та перспективності звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з вказаною позовною заявою - 2 години;

2) складення та підготовка до подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративного позову - 5 годин (а.с. 21).

За надані послуг Клієнт зобов'язаний сплатити бюро 4515 грн (а.с. 21).

При цьому, проведення оплати за договором про надання правничої допомоги №06-03/18-1 від 06 березня 2018 року підтверджується копією квитанції №31443599 від 19 квітня 2018 року, відповідно до якої позивачем сплачено грошову суму у розмірі 4 515 грн з призначенням платежу «сплата наданих послуг згідно договору №06/03/18-1 від 06/03/2018 року (правничої допомоги) до Акту від 18/04/2018 в тому числі ПДВ 752,50 грн» (а.с. 22).

Колегія суддів звертає увагу, що суд має оцінити рівень витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, тобто, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановити, що розмір винагороди, визначений сторонами, є співмірним, зважаючи на складність справи та витрачений виконавцем час.

Відтак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесених судових витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції, згідно якої якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

Однак, відповідачем доказів неспівмірності вказаних витрат суду надано не було, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката із відповідними доказами не заявлено та в ході слухання справи даної обставини не доведено.

Відтак, враховуючи предмет даної справи та час, витрачений адвокатом для надання послуг та обсяг таких, суд апеляційної інстанції вважає, що він є співмірним, понесені позивачем витрати у сумі 4515 грн на правничу допомогу відповідають нормам КАС України, тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 4515 грн.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року - скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

У цій частині прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві сплачені ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) витрати на правничу допомогу у розмірі 4 515 грн (чотири тисячі п'ятсот п'ятнадцять), яка була їй надана відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги №06/03/18-1 від 06 березня 2018 року, що підтверджується Актом приймання - передачі наданих послуг від 18 квітня 2018 року та квитанцією №31443599 від 19 квітня 2018 року.

В решті - рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 29 жовтня 2018 року.