Справа № 826/14993/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

01 листопада 2018 року м. Київ № 826/14993/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

27.09.2016 ОСОБА_1 (ОСОБА_1) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни (Кобелєва А.М.), в якому висловила прохання визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27428473 від 23.12.2015, прийняте приватним нотаріусом Кобелєвою А.М., яким зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (ТОВ «Кей-Колект»), , на обєкт нерухомого майна - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що відповідач при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» порушила порядок державної реєстрації права власності та вимоги статей 2, 3, 9, 15, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, статей 12, 33-37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV, статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 №1304-VII.

Зокрема, переоформлення права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект» відбулося з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» щодо письмового повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності за іпотечним застереженням, без надання державному реєстратору доказів такого повідомлення іпотекодавця та додержання 30-денного строку, та інші аргументи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2016 у справі відкрито провадження і призначено її до розгляду.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2017 справу прийнято до провадження суддею Чудак О.М. та призначено до судового розгляду.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, представником ОСОБА_1 до суду подано заяву про зміну підстав позову, у якій підставою позову вказано лише те, що відповідач, виконуючи функцію державного реєстратора, перевищила делеговані повноваження, оскільки всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснила реєстраційну дію без вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Відповідач в судові засідання не зявлялася, подавши клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Представники третьої особи висловили письмову позицію про відсутність підстав для задоволення позову і звернули увагу на наявність іншого спору про право.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін й третьої особи, на підставі частини третьої статті 194 КАС України ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та третьою особою, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» (Банк) укладено кредитні Договори №0 від 25.09.2006 та №0 від 25.09.2006.

Водночас, 25.09.2006 між позивачем (іпотекодавець) та Банком укладено договір іпотеки №23108, за умовами якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку об'єкт нерухомого майна, а саме, квартиру АДРЕСА_1. Вказаним договором іпотеки передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

11.06.2012 Банк відступив ТОВ «Кей-Колект», відповідно до договору про відступлення прав вимоги, право вимоги за вказаним іпотечним договором.

23.12.2015 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №27428473, яким за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровала право власності на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 46,9 кв.м., загальною площею 90,6 кв.м.

Вказане рішення відповідача і є предметом оскарження у даній справі.

Однак, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі №826/14993/16 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ТОВ «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення, виходячи з того, що оскаржуваній реєстраційній дії передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про виконання умов цивільно-правових угод та про зміну права власності на квартиру.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції до 15.12.2017, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні положення пункту 1 частини першої статті 157 КАС України в редакції до 15.12.2017, містяться і в пункті 1 частини першої статті 238 КАС України в редакції з 15.12.2017.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

В той же час, згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), натомість, визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Як вбачається із матеріалів справи, позовні вимоги стосуються захисту приватного інтересу позивача (права власності на квартиру) шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, тобто спір пов'язаний з реалізацією цивільних інтересів позивача.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави суду вважати, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку приватного нотаріуса (як державного реєстратора), а стосується захисту приватних інтересів позивача.

Отже, проаналізувавши вказані норми, в контексті викладених обставин, суд дійшов висновку, що питання, пов'язані з реєстрацією права власності є похідними від вимог у приватноправовому спорі, а тому спір, що розглядається адміністративним судом у даній справі, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади чи їх посадових осіб, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Хоча формально предметом спору і є правомірність дій відповідача щодо реєстрації права власності на квартиру, проте, фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про приватноправовий характер спору та його непідсудність адміністративному суду.

Крім того, скасування рішення приватного нотаріуса з проведення реєстраційної дії за договором іпотеки, обов'язково буде впливати на майнові права тієї юридичної особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано.

У справі, що розглядається, оскаржується реєстраційна дія, стосовно якої існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на квартиру.

Так, серед інших, у провадженні Соломянського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Кей-Колект» про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27428473 від 23.12.2015 за ТОВ «Кейт-Колект» на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 здійснену 23.12.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., індексний номер 27428473 від 23.12.2015, номер запису про право власності 12708119.

Отже, цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №396/2550/17, від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, від 04.04.2018 у справі №817/1048/16, від 18.04.2018 у справі №804/1001/16, від 04.09.2018 у справі №915/127/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що правову позицію з питань підсудності даної категорії справ викладено в постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16 та від 11.04.2017 у справі №808/2298/15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цієї позиції. Наведене свідчить про наявність усталеної судової практики застосування вказаних вище норм процесуального права.

Згідно з частиною пятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги, що предметом оскарження в цій справі є рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора, яким зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект», суд доходить висновку про неможливість розгляду позовних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

Провадження в адміністративній справі №826/14993/16 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення, - закрити.

Розяснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак