Справа № 810/950/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/950/18 Головуючий у 1-й інстанції: Головенко О.Д.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2018 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Експансія» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо нарахування та погашення пені на суму 51 731, 51 грн. - протиправними;

- зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби внести зміни до інтегрованої картки платника з податку на додану вартість, шляхом виключення їз неї відомостей про наявність податкового боргу (пені) на загальну суму 51 731, 51 грн. та відновлення на особовому рахунку з податку на додану вартість ТОВ «Експансія» списаних грошових коштів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Експансія» має статус юридичної особи та перебуває на обліку в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби.

Так, 17.02.2017 товариством подано до податкового органу податку декларацію з податку на додану вартість за січень 2017 року та 19.04.2017 подано декларацію з податку на додану вартість за березень 2017 року.

21.08.2017 позивач до декларації від 17.02.2017 подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Відповідно до даного уточнюючого розрахунку, відбулось коригування податкових зобов'язань, а саме позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок - 9, рядок 17), яке сплачується до Державного бюджету України змінилось з 2 440 151,00 грн. на 3 090 401, 00 грн., тобто різниця складає - 650 250,00 грн., на різницю позивачем було самостійно нараховано штраф у розмірі 3 % річних, що становить 19 508,00 грн.

Крім того, 21.08.2017 до декларації від 19.04.2017 позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Відповідно до даного уточнюючого розрахунку відбулось коригування податкових зобов'язань, а саме позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок - 9, рядок 17), яке сплачується до Державного бюджету України змінилось з 3 382 819,00 грн. на 3 388 060, 00 грн., тобто різниця складає 5 241, 00 грн., на різницю позивачем було самостійно нараховано штраф у розмірі 3 % річних, що становить 157, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 20.08.2017 несплачених податкових зобов'язань у товариства не рахувалось, заборгованість з податків відсутня, однак після подачі уточнюючих розрахунків, в обліковій картці позивача з'явився податковий борг у вигляді пені на суму 51 478,42 грн.

Вважаючи вказані дії відповідача такими, що вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій щодо нарахування та погашення пені у розмірі 51 731, 51 грн., то позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскільки позивачем було подано уточнюючі розрахунки за січень та березень 2017 року з порушенням строку, який визначений законодавством, протягом якого не нараховується пеня, для подачі уточнюючого розрахунку до податкових декларацій з податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п. 6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 до податкової звітності з податку на додану вартість належать: податкова декларація з податку на додану вартість; уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками; розрахунок податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованих як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.

Пунктом 49.1 та 49,2 ст. 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до п. 49.4 ст. 49 ПК України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Пунктом 50.1 ст. 50 ПК України визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених п. 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до ст. 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог п. 169.4 ст. 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України визначає, що при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Таким, чином дана норма податкового законодавства передбачає притягнення платника податків до відповідальності, у вигляді нарахування пені, передбачене саме за несплату податкового зобов'язання та розмір пені у даному випадку залежить від кількості днів затримки строку сплати суми податкового зобов'язання.

Колегія суддів звертає увагу, що п.п.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Однак, як вже було зазначено вище, у позивача на час подачі уточнюючих розрахунків були відсутні податкові зобов'язання.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про порушення позивачем строку, який визначений законодавством, протягом якого не нараховується пеня, для подачі уточнюючого розрахунку до податкових декларацій з податку на додану вартість, оскільки подання уточнюючих розрахунків є податковою звітністю, а нарахування пені при подані таких розрахунків буде відбуватись після спливу строку наданого для сплати податкового зобов'язання відповідно до уточнюючого розрахунку.

Крім того, зобов'язання були сплаченні позивачем у день подачі уточнюючих розрахунків, шляхом автоматичного списання коштів з особового рахунку товариства у електронному кабінеті платника податків на додану вартість, у зв'язку з наявною переплатою.

Також, слід вказати, що за своєю правовою природою пеня є видом юридичної відповідальності, яка застосовується до платників податків за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань, та нараховується на основну суму грошового зобов'язання, яка визначається платником податку та/або контролюючим органом.

При цьому, нарахування пені та зменшення її розміру здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків, у відповідності до вимог Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422.

Тобто, в інтегрованій картці платника відображаються облікові показники (операції) щодо донарахування сум нарахованої пені, при цьому жодних окремих рішень контролюючим органом (як наприклад податкове повідомлення - рішення) контролюючим органом не приймається.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій щодо нарахування та погашення пені у розмірі 51 731,51 грн., а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову є вірним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурка О.І.

Повний текст постанови виготовлений 01.11.2018.