Справа № 826/7500/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 жовтня 2018 року № 826/7500/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві
про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-13928-23 від 10.05.2017, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-13928-23 від 10.05.2017 про сплату недоїмки з єдиного внеску.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачем безпідставно прийнято оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску, оскільки сума даного внеску помилково сплачена на інший рахунок.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби України в м. Києві (далі по тексту рішення - ГУ ДФС в м. Києві) позов не визнав, подав письмове заперечення. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що у звязку з наявністю в інтегрованій картці платника податків податкового боргу, керуючись вимогами ст. 59 та п. 3.1 розділу ІІІ Порядку № 576 контролюючим органом 10.05.2017 в автоматичному режимі сформовано податкову вимогу № Ф-13928-23.

У судовому засіданні 07.09.2017 року на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2017 року № Ф-13928-23, якою визначено, що станом на 30.04.2017 заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 135 812,16 грн.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2017 № Ф-13928-23 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту Закон № 2464).

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно підпункту 1 частини другої статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною третьою статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 7 частини першої статті 13 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування визначено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до положень частини першої-четвертої статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обовязковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобовязані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи станом на 06.04.2016 була затверджена чинним наразі наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, та набрав чинності з 29.05.2015) , а саме - наведена в додатку 7 до названої Інструкції.

Безпосередньо порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розд. VI згаданої вище Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

А саме у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Зокрема, у випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Дослідивши наявні у справі матеріали суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що єдиний внесок на загальнообо'язкове державне соціальне страхування перераховано позивачем згідно платіжних доручень за реквізитами - отримувач ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, код 39467012 в ГУ ДКСУ у м. Києві на рахунок 2656: №1183 від 04.10.2015 року на суму 10459, 38 грн., №1217 від 05.11.2015 року на суму 10470,96 грн., №1254 від 04.12.2015 року на суму 10347,25 грн., №1286 від 30.12.2015 року на суму 9902, 40 грн., №1312 від 29.01.2016 року на суму 6688,00 грн, №1341 від 03.03.2016 року на суму 6688,00 грн., №1359 від 01.04.2016 року на суму 7093 грн.,№1392 від 16.05.2016 року на суму 7678,00 грн.,№1423 від 02.06.2016 року на суму 7678, 00 грн.,№1443 від 02.07.2016 року на суму 7502,84 грн.,№1461 від 26.07.2016 року на суму 7622,83 грн.,№1488 від 02.09.2016 року на суму 7633,74 грн.,№1517від 29.09.2016 року на суму 7651,48 грн.,№1538 від 27.10.2016 року на суму 7638,36 грн.,№1576 від 30.11.2016 року на суму 7678,00 грн.,№1611 від 30.12.2016 року на суму 7678,00 грн.,№1633 від 20.02.2017 року не суму 9152,00 грн. та за реквізитами - отримувач ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, код 39467012 в ГУ ДКСУ у м. Києві на рахунок 2656 : №1125 від 03.11.2015 року на суму 4000,00 грн., №1317 від 07.02.2016 року на суму 7509,41 грн., №1370 від 19.04.2016 року на суму 2000,00 грн., №1453 від 18.07.2016 року на суму 2000,00 грн., №1534 від 25.10.2016 року на суму 2000,00 грн., №1635 від 04.02.2017 року на суму 1920,00 грн.

У вказаних платіжних дорученнях вказано призначення платежу ЄСВ.

03 квітня 2017 року позивач звернувся до в.о начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві з листом в якому просив переплату ФОП ОСОБА_1 на суму 19429,41 грн. сплачену на рахунок 2656 за рахувати на рахунок 2656.

30 травня 2017 року здійснено перерахування сплачених коштів у розмірі 19 429, 41 грн. з рахунку 2656 на рахунок 2656.

10 квітня 2017 року позивач звернувся до в.о начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві з листом в якому просив переплату ФОП ОСОБА_1 на суму 139562,24 грн. сплачену на рахунок 2656 зарахувати на рахунок 2656.

Листом №3165/Х/26-56-13-03-15 від 20.04.2017 року відповідач повідомив, що з 01.01.2017 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року №1015 «Про внесення змін до пункту І додатка до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 675», відповідно до якої відсутні нормативи розподілу єдиного внеску за символом 208,209 та 210 . Повідомлено, що відповідні рахунки 3719 територіальних органів ДФС заблоковано, а кошти сплачені на вказані рахунки будуть згодом повертатись платникам. Таким чином, на даний час не можливо перерахувати кошти в сумі 139562,24 грн з рахунку 2656 на рахунок 2656.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено за спірний період суми ЄСВ у строки та у розмірах, визначених чинним законодавством, проте не на вірний рахунок.

Водночас, п.п.1 п.10 ст.9 Закону встановлено, днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

При цьому суд зазначає, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання з ЄСВ до державного бюджету в строки та у розмірі, встановлені чинним законодавством, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права висловлена і колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 16 червня 2015 року у справі №21-377а15.

Разом з тим суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази сповнення сплаченої позивачем суми на рахунки останнього.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується обставина перерахування коштів позивачем та зарахування їх до Державного бюджету України.

За таких обставин, відповідачем протиправно винесено податкову вимогу №Ф-13928-23 від 10.05.2017 року про сплату недоїмки з єдиного внеску без урахування всіх обставин, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04108, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №Ф-13928-23 від 10.05.2017 року про сплату недоїмки з єдиного внеску.

3. Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04108, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) сплачений ним судовий збір у розмірі 2038,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа