Справа № 761/39388/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кузьменка В.В.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про утримання з позивача надміру сплачених коштів в сумі 82 801,94 грн. в розмірі 20% від суми пенсії щомісячно; стягнути з відповідача на користь позивача стягнуті надміру сплачені кошти в сумі 82 801,94 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в жовтні 2017 року він отримав лист відповідача відповідно до якого позивача було повідомлено про прийняте рішення за яким з позивача будуть утримуватись надмірно сплачені кошти в сумі 82 801,97 грн. по 20% щомісячно до повного погашення заборгованості.

Позивач не погоджується із зазначеним рішенням та вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Як зазначає позивач, починаючи з 16.11.2015 року йому виплачувалась пенсія відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і з 29.08.2016 року була призначена та виплачувалась пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

15.05.2017 року позивач написав заяву про те, що йому незаконно з вини фонду виплачувалась пенсія відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в той час як він просив виплачувати пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Проте фонд прийняв рішення про утримання з його пенсії надміру виплачених коштів в період з 10.08.2016 року по 31.03.2017 року у вигляді пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Позивач вважає, що так як він сам повідомив про невірну виплату пенсії, тому саме з вини відповідача була переплата пенсії.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.08.2017 року №1977 про стягнення з ОСОБА_2 переплати пенсії в сумі 82 801, 94 грн. в розмірі 20% його пенсії щомісячно до повного погашення переплати.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення суми задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 16.11.2015 року ОСОБА_2 було призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Із заявою про призначення пенсії позивач звертався до Управління пенсійного фонду України Дарницького району 16.11.2015 року.

Пізніше, на підставі заяви ОСОБА_2 від 29.08.2016 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 10.08.2016 року.

Пенсійний фонд України повідомив Головне управління пенсійного фонду України що при виконанні звірки баз даних отримувачів пенсії на предмет подвійного отримання пенсійних виплат, встановлено подвійна виплата пенсії. Із документів не вбачається, що в електронному файлі міститься інформація щодо позивача.

На цій підставі Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провело перевірку наданої інформації та ними було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Києва та з 01.04.2017 року припинили виплату пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві неодноразово листами зверталось до позивача про повернення надміру сплачених коштів пенсійного забезпечення в сумі 82 901,94 грн.

Пізніше, на підставі протоколу від 29.05.2017 року ОСОБА_2 було відновлено виплату пенсійного забезпечення з 15.05.2017 року.

Рішенням від 22.08.2017 року за №1977 було вирішено стягувати з ОСОБА_2 переплату пенсії в сумі 82 801,94 грн., яка виникла в період з 10.08.2016 року по 31.03.2017 року. Вирішено стягнення здійснювати з пенсії ОСОБА_2 в розмірі 20% пенсії щомісячно до повного погашення переплати. Причиною виникнення переплати, згідно із рішенням зазначено - неповідомлення про працевлаштування.

Листом від 27.09.2017 року за №33945/03 Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві повідомило представника позивача, що при звірці баз даних отримувачів пенсії на предмет подвійного отримання пенсійних виплат, в березні 2017 року було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 16.11.2015 року. Оскільки ОСОБА_2 виплату пенсії за іншим законом не припинив, тому підстав для призначення йому пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не було. З 01.04.2017 року виплату пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» було припинено, про що заявника було повідомлено та запропоновано звернутись до управління для вирішення питання виплати пенсії.

Також в листі зазначено, що за період з 10.08.2016 року по 31.03.2017 року ОСОБА_2 надміру були виплачені кошти.

Зазначено, що відповідно до Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, а списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення» управлінням було прийнято рішення про утримання надміру сплачених коштів в сумі 82 801,94 грн. по 20% щомісячно до повного погашення заборгованості.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також надани додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Щодо прийнятого рішення про повернення надміру сплачених коштів відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування«, призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно із ст. 59 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому частиною другою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає порядок утримання надміру виплачених сум пенсій. Відрахування з пенсій.

Зокрема за ч.1 зазначеної статті, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч.2 ст.50 зазначеного Закону).

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Крім того, постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року N 6-4 затверджено Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення. У відповідності до цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України визначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Окрім вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів, що з боку позивача була недобросовісність поведінки, чи рахункова помилка з боку відповідача та не встановлено, що при призначенні та нарахуванні пенсії були зловживання з боку пенсіонера.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про здійснення відрахування з пенсій прийнято в зв'язку із неповідомлення пенсіонера про працевлаштування, а вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про повернення надміру сплачених коштів пов'язані саме з отриманням двох видів пенсії та зазначає, що не надано докази, що саме суму 82 801, 94 грн. було надміру виплачено позивачу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню та скасування рішення відповідача від 22.08.2017 року за №1977 про стягнення з ОСОБА_2 переплати пенсії в сумі 82 801, 94 грн., яка виникла в період з 10.08.2016 року по 31.03.2017 року в розмірі 20% пенсії щомісячно до повного погашення переплати.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі, 82 801,94 грн., які вирахувані з його пенсійного забезпечення., колегія суддів зазначає насутпне.

Так, позивачем не надано доказів, що саме вказана сума була вирахувана з його пенсійного забезпечення, та погоджується з висновком суду першої інстанції, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 30 жовтня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Кузьменко