Справа № 826/25605/15
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2018 року

Київ

справа №826/25605/15

адміністративне провадження №К/9901/13155/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Олендера І.Я.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2016 (суддя - Арсірій Р.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 (головуючий суддя - Троян Н.М., судді: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівакс» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівакс» (далі - ТОВ «Сівакс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому, з урахування заяви про зміну позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №100270001/2015/000077/1 від 16.09.2015 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів та транспортних засобів комерційного призначення №100270001/2015/00169 від 16.09.2015.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2016, залишеною без змін Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016, позовні вимоги задоволено.

Рішення судів мотивовано безпідставністю коригування митницею митної вартості за резервним методом, оскільки позивачем надано митному органу всі передбачені чинним законодавством документи, необхідні для визначення митної вартості ввезеного товару за першим методом.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій Київська міська митниця ДФС оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 та прийняти у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог Київська міська митниця ДФС посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, статей 52, 53, 58 Митного кодексу України.

Так, у касаційній скарзі відповідач зазначає про правомірність визначення митної вартості із застосуванням резервного методу, оскільки подані документи не підтверджували заявлену митну вартість товару, а тому у митного органу були підстави для її визначення за резервним методом, оскільки наявна цінова інформація ґрунтувалась саме на раніше визнаних (визначених) органом Державної фіскальної служби України митних вартостях.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, між ТОВ «Сівакс» (покупець) та фірмою Helukabel GmbH (Німеччина) укладено зовнішньоекономічний контракт № 1 від 10.01.2014 про поставку товару.

Відповідно до умов Специфікації № 56 від 10.09.2015 до договору позивачем імпортувався на митну територію України товар: монтажний кабель; коаксиальний кабель; захисна трубка; кабельний ввод; кільце маркувальне; площадка.

З метою митного оформлення товару, що надійшов відповідно до вказаного вище контракту, позивачем подано митну декларацію № 100270001/2015/222603 від 16.09.2015, разом із товаросупровідними документами, митна вартість товару визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

На підтвердження заявленої митної вартості позивач надав митному органу копії наступних документів: зокрема, зовнішньоекономічний контракт № 1 від 10.01.2014; додаткову угоду № 1 від 30.12.2014 до контракту № 1 від 10.01.2014; додаткову угоду № 3 від 15.09.2015 до контракту № 1 від 10.01.2014; специфікацію № 56 від 10.09.2015 до контракту № 1 від 10.01.2014; рахунок-фактуру (інвойс) від 10.09.2015; копію митної декларації країни відправлення (експортна декларація) MRN 15DE7Е8 від 10.09.2015; митну декларацію № 100270001.2015.223603 від 16.09.2015; міжнародну автомобільну накладну №13608680 від 10.09.2015; книжку МДП (Carnet TIR) GX/68672163 від 11.09.2015; декларацію про відповідність UA.001.D.07597-12 від 13.08.2012.

Декларанту, шляхом надіслання електронного повідомлення, запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На виконання вказаних вимог позивач повідомив митницю про відсутність можливості надати витребувані документи.

У зв'язку із ненаданням декларантом додаткових підтверджуючих документів, наявності сумнівів щодо достовірності поданих документів, 16.09.2015 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100270001/2015/000077/1.

У свою чергу, рішення про коригування митної вартості товарів стало підставою для видання картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100270001/2015/00169 від 16.09.2015.

У графі 33 рішення №100270001/2015/000077/1 від 16.05.2015 зазначено, що при перевірці правильності визначення декларантом позивача митної вартості товару митниця дійшла висновку про відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відомості не підтверджено документально), а також в поданих документах містяться розбіжності, а саме: згідно п.5 «Порядок розрахунків» зовнішньоекономічного контракту від 10.01.2014 №1 зазначено, що «розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку протягом 3 місяців з моменту отримання товару», але відповідно до наданого інвойсу термін оплати 2% протягом 10 діб, а решта-90 днів. В додатковій угоді від 15.09.2015 №3 не вказано до якого пункту контракту внесено зміни. Відповідно до контракту, постачання товару відбувається на умовах СІР, м. Київ, що передбачає страхування, проте страхові документи, а також документи, що містять відомості про страхування товару декларантом не надано; документи під кодом 9610 від 10.09.2015 №MRN 15DE17Е8 вказано рахунки 32192696 та 32192697, а до митного оформлення надано рахунок від 10.09.2015 № 7.

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п'ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п'ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п'ятої статті 58 Митного кодексу України.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Щодо доводів скаржника про виявлені при здійсненні митного контролю розбіжності та невідповідності у поданих декларантом документах, то судами попередніх інстанцій наведені митницею обставини з'ясовувалися з наданням відповідної оцінки.

Зокрема, щодо посилання відповідача, на п.5 «Порядок розрахунків» зовнішньоекономічного контракту від 10.01.2014 № 1 в якому зазначено, що «розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку протягом 3 місяців з моменту отримання товару», але відповідно до наданого інвойсу термін оплати 2% протягом 10 діб, а решта-90 днів з'ясовано, що в даному випадку відсутні розбіжності в наданих документах, оскільки положення інвойсу не змінюють, а лише конкретизують порядок розрахунків. Зокрема, оплата 2% протягом 10 діб, а решта протягом 90 днів не змінює загальний термін оплати, визначений в основному контракті - протягом 3 місяців з моменту отримання товару.

Окрім того, митний орган зазначає, що відповідно до контракту, постачання товару відбувається на умовах СІР, м. Київ, що передбачає страхування, проте страхові документи, а також документи, що містять відомості про страхування товару декларантом не надано.

Так, відповідно до правил ІНКОТЕРМС, умови постачання СІР передбачають, що продавець зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані із перевезенням товару до названого пункту призначення. Також, на продавця за умовами СІР покладається обов'язок по забезпеченню страхування від ризиків втрати й ушкодження товару під час перевезення.

За таких умов, інші транспортні документи (крім CMR, яка була представлена для митного контролю) та страхові документи не можуть знаходитись у володінні позивача.

Окрім того, платіжні документи, які підтверджують вартість товару, надані в повному обсязі, в той же час, митний орган стверджує, що в документі під кодом 9610 від 10.09.2015 №MRN 15DE17Е8 вказано рахунки 32192696 та 32192697, проте до митного оформлення надано рахунок від 10.09.2015 № 7. Разом з тим, судами з'ясовано, що в даному випадку мова йде про один і той самий рахунок.

Також під час вирішення даного спору судами з'ясовано, що постачальником товару є його безпосередній виробник - провідний міжнародний виробник кабельно-провідної продукції. Ціна на кожну партію товару погоджується у специфікації і може відрізнятись від ціни подібних (аналогічних) товарів, завезених раніше, оскільки предметом поставки є кабель мідний і його ціна безпосередньо залежить від ціни на мідь, яка є динамічною і змінюється щодня.

З урахуваннями викладеного, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Рішення судів попередніх інстанцій щодо скасування спірних рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є правильними та підлягають залишенню без змін.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

І.Я.Олендер ,

Судді Верховного Суду