Справа № 331/4056/16-а(2-а/331/4/2017)
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 жовтня 2018 року

Київ

справа №331/4056/16-а(2-а/331/4/2017)

адміністративне провадження №К/9901/29240/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Запорізький обласний військовий комісаріат про визнання дій неправомірними, стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Богданенка І.Ю., Уханенка С.А., Дадим Ю.М. від 16 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа Запорізький обласний військовий комісаріат про визнання дій неправомірними, стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги, в якому просив:

визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги у разі ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975) у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму;

зобов`язати відповідачів призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Порядок № 975.

Позовна заява мотивована тим, що з моменту встановлення ІІІ групи інвалідності позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю військовослужбовця у позивача виникло з моменту встановлення інвалідності - з 10 вересня 2012 року, однак позивач, не звертався до відповідача із заявою про призначення грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності вперше та з відсутності підстав для виплати такої допомоги відповідно до Порядку № 975.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2017 року скасовано, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним протокол № 53 від 08 липня 2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги, як особі звільненій з військової служби, інвалідність якої настала після звільнення з військової служби, але внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, зобов`язано Міністерство оборони України призначити та нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку № 975, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення апеляційної скарги, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що у зв`язку із зміною причини інвалідності при повторному огляді, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, має право на одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку № 975.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Міністерство оборони України звернулось з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2017 залишити без змін.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що зміна причини інвалідності встановлено понад два роки після первинного встановлення інвалідності, відтак, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач не має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення іншої причини інвалідності.

Від ОСОБА_1 у встановлений касаційним судом термін відзиву на касаційну скаргу Чернігівського обласного військового комісаріату в Київській області не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають не повністю, а викладені у касаційній скарзі вимоги скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді старшого ординатора хірургічного відділення 710 військового польового шпиталю 40 Загальновійськової армії з 30 травня 1987 року по 04 серпня 1988 року на території Демократичної Республіки Афганістан.

З 10 вересня 2012 року ОСОБА_1 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до змісту витягу з протоколу №1227 від 24 червня 2014 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у позивача виявлено: множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія 1988 року), тулубу, обох верхніх кінцівок, лівої нижньої кінцівки, що призвели до наслідків, встановлених висновком спеціаліста у галузу судово-медичної експертизи Київського міського бюро судово-медичної експертизи №1165/ж від 18 червня 2014 року, а саме, є пораненнями, контузією, захворюванням, які так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велися бойові дії.

07 жовтня 2014 року позивачу повторно безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах де велись бойові дії.

У жовтні 2014 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975.

Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, відповідно до витягу з протоколу засідання № 15 від 29 травня 2015 року, відмовлено у здійсненні доплати одноразової грошової допомоги, як особі у якої відбулася зміна причинного зв`язку інвалідності понад дворічний термін з часу первинного її встановлення

03 лютого 2016 року позивач повторно звернувся до військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно з витягом з протоколу засідання № 53 від 08 липня 2016 року, Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, яка звільнена з військової служби до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність яким встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набрання чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи.

Третю групу інвалідності позивачу вперше встановлено 10 вересня 2012 року.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до частини четвертої статті 2 цього ж Закону (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу.

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом другим Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Порядок № 499), передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту другого Порядку № 975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності 10 вересня 2012 року.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій не встановили вид військової служби, яку проходив позивач, обмежившись лише посадою, яку обіймав ОСОБА_1 під час проходження військової служби.

Зазначене має важливе значення для встановлення права позивача на момент встановлення на отримання одноразової грошової допомоги.

Крім того, у випадку встановлення, що позивач проходив не строкову службу, судам потрібно з`ясувати чи отримував ОСОБА_1 одноразову грошову виплату відповідно до Порядку № 499.

Відтак, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлені всі обставини справи, які мають важливе значення для її правильного вирішення.

До повноважень Верховного Суду, при розгляді справи в касаційному порядку, не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (див. рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В пункті 31 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волошин проти України» (№15853/08) та пункті 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бацаніна проти Росії» (№3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі Петриченко проти України (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім цього у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України» (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (… ). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи, що справа повертається на новий розгляд до суду першої інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк
Судді: М.І. Гриців
Н.В. Коваленко