Справа № 559/891/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/1453/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління патрульної поліції в Рівненській області інспектора 1 батальйону 4 роти лейтенанта поліції Максимчука Дмитра Миколайовича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Ходак С.К. у м. Дубно, повний текст складений 13.08.2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління патрульної поліції в Рівненській області інспектора 1 батальйону 4 роти лейтенанта поліції Максимчука Дмитра Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до управління патрульної поліції в Рівненській області інспектора 1 батальйону 4 роти лейтенанта поліції Максимчука Д.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №385143 від 01.05.2018 року.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року позов задоволений.

Управління патрульної поліції в Рівненській області інспектор 1 батальйону 4 роти лейтенант поліції Максимчук Д.М. оскаржив рішення суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач повинен довести підстави поданого ним позову, а позивач свого обов'язку доведення не виконав. Крім того, судом не надано оцінки тому, що вчинене ОСОБА_2 порушення зафіксовано за допомогою технічного пристрою, який має функцію відеозйомки та відеореєстратора, про що зазначено у оскаржуваній постанові. Із відеозапису вбачається, що позивач не подавав попереджувальних знаків рукою, як зазначено ним у позові, а суд не спростував цих обставин у рішенні.

Просить скасувати рішення суду і прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.05.2018 року УПП в Рівненській області інспектором лейтенантом поліції МаксимчукомД.М. 1 батальйону 4 роти винесена постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №385143 на підставі ст.122 ч.2 КУпАП, згідно якої накладено штраф у розмірі 425 гривень. В постанові зазначено, що ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Mercedes- BenzSprinter 316 CDI, номерний знак НОМЕР_1, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку (вправо) при перестроюванні з лівої смуги руху на праву смугу руху, чим порушив п.9.2.6 ПДР (порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху ).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Покликання на жодний доказ у оскаржуваній постанові немає а тому відповідачем не доведено вчинення позивачем порушення ПДР.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст.283 КУпАП).

Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Апеляційний суд зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КупАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Покликання на жодний доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення у оскаржуваній постанові немає.

Апеляційний суд звертає увагу, що візуальне спостереження за станом дотримання, норм, стандартів, правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

В іншому випадку, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував ст.77 КАС України, в якій зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому доводи апелянта про те, що позивач повинен доводити протиправність оскаржуваної постанови є неспроможними, такими, що не відповідають закону.

Апеляційний суд наголошує також, що у таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин ( стаття 77 КАС України ).

Покликання апелянта на те, що вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджується записом із технічного пристрою, який має функцію відеозйомки та відеореєстратора не заслуговує на увагу, оскільки такий запис не може вважатися належним доказом у зв'язку із тим, що оскаржувана постанова серії ЕАА №385143 від 01.05.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить покликань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.04.2018 року у справі №200/5590/17.

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесена постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу управління патрульної поліції в Рівненській області інспектора 1 батальйону 4 роти лейтенанта поліції Максимчука Дмитра Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року у справі № 559/891/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складене 31.10.2018 року