Справа № 810/1496/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1496/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кузьменка В.В.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, у якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та скасувати вимогу від 12.10.2017 № Ф-18-25.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та одночасно є пенсіонером за віком, тому, згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», він звільнений від сплати єдиного внеску. А відтак, вважає протиправною вимогу відповідача від 12.10.2017 № Ф-18-25 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне у розмірі 6 994, 95 грн.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 12.10.2017 №Ф-18-25.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 з 01.06.2010 є фізичною особою-підприємцем, яка зареєстрована державним реєстратором Богуславської районної державної адміністрації Київської області, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2.

Починаючи з першого січня 2012 року, у відповідності до свідоцтва серії НОМЕР_1, позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування.

У той же час, позивачу з 19.09.2012 призначена пенсія за віком, про що свідчить довідка Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.03.2018 №2078/3.

Відповідачем, 12.10.2017 було сформовано вимогу №Ф-18-25 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 6 994, 95 грн.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що оскаржувану вимогу про сплату боргу ОСОБА_2 отримала не від відповідача, як це встановлено законодавством, а від Відділу державної виконавчої служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області.

Позивач, вважаючи вимогу від 12.10.2017 № Ф-18-25 безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також надани додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464- VI (далі - Закон № 2464).

Щодо правового обґрунтування складеної вимоги відповідачем та правомірності її застосування до позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п.4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 № 3609-VI, стаття 4 Закону № 2464 доповнена частиною четвертою наступного змісту: «Особи, зазначені у пункті четвертому частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин частиною четвертою статті 4 Закону № 2464 було передбачено звільнення фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію.

Одночасно, вказаною нормою закріплено, що сплата єдиного внеску такими особами можлива лише за умови їх волевиявлення, що виключає можливість виставлення вимоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач перебуває на обліку у Кагарлицькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області і отримує пенсію за віком з 19.09.2012, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана обставина підтверджується довідкою пенсійного органу від 01.03.2018 №2078/3.

При цьому, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 01.01.2012 отримала свідоцтво платника єдиного податку серії НОМЕР_1 та перейшла на спрощену систему оподаткування (2 групи).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів вказує, що позивач є фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування та при цьому є пенсіонером, пенсія якого призначена за віком.

Таким чином, ОСОБА_2 є суб`єктом, на якого розповсюджується дія приписів частини четвертої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, враховуючи вищенаведене та той факт, що позивач отримує довічну пенсію за віком та перебуває на спрощеній системі оподаткування, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звільнений від обов'язкової сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому, дії відповідача щодо нарахування позивачу вищезазначеної недоїмки у розмірі 6994,95 грн. є протиправними, а оскаржувана вимога від 12.10.2017 № Ф-18-25 відповідно підлягає скасуванню.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.04.2013 у справі К/800/8411/13 та від 26.03.2013 у справі К/9991/72976/12.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 30 жовтня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Кузьменко