Справа № 813/4046/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/724/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тір-Буд 1» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року, головуючий суддя Сподарик Н.І., ухвалене о 17:36 год. у м. Львові, повний текст якого складено 04.06.2018 року, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тір-Буд 1» про арешт коштів на рахунках платника податків,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року позивач ГУ ДФС у Львівській області звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Тір-Буд 1», в якому просило застосувати арешт коштів відповідача, що знаходяться на рахунках цього платника податків у банківських установах.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 18.10.2017 року фахівцями Головного управління ДФС у Львівській області здійснено вихід на адресу ТзОВ «Тір-Буд 1» з метою проведення перевірки, але відповідач відмовив у допуску до проведення перевірки, що є підставою для накладення арешту на кошти платника податків, у зв»язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року адміністративний позов задоволено; накладено арешт на кошти, які перебувають на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Тір-Буд 1» (79017, м. Львів, вул. Водогінна, 2; ), відкритих в банківських установах.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Тір-Буд 1» оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в матеріалах відсутні докази наявності у відповідача податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу, відтак відсутні підстави для застосування до останнього арешт коштів на рахунках.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та протиправним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у звязку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року №1797-VІІІ, згідно із яким з 01.01.2017 року ДПІ виконують функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів та на підставі п.п. 16.1.5, 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, п.п. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п.п. 73.3 ст.73, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС у Львівській області від 18.10.2017 року №4785 виписано направлення від 18.10.2017 року №7966 щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Тір-Буд 1» з питань проведення взаємовідносин із ТзОВ «Край Транс» та ТзОВ «Меркуріал Торг, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ за період січень-березень 2017 року, ТзОВ «Ресурсекскавація», що містяться у податкових деклараціях з ПДВ за період січень та червень 2017 року.

Для вручення наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки №4785 та ознайомлення відповідача з направленням №7966 фахівцями ГУ ДФС у Львівській області 18.10.2017 року було здійснено вихід на адресу місцезнаходження ТзОВ «Тір-Буд 1»: м. Львів, вул. Водогінна, 2, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Матеріалами справи стверджується, що старшим ревізор-інспектором ГУ ДФС у Львівській області було вручено уповноваженій особі відповідача - представнику ТзОВ «Тір-Буд 1» копію наказу від 18.10.2017 року №4785, однак у допуску до проведення перевірки відмовлено, у зв»язку з відсутністю, як наголосив у судовому засіданні представник відповідача, підстав для її проведення.

За результатами відмови у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення позапланової документальної перевірки, останніми складено акт від 18.10.2017 року №536/13-01-14-12/33169265.

На підставі вищевикладених обставин, Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 03.11.2017 року №19448/10/13-01-14-12-12, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна відповідача.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо застосування адміністративного арешту майна платника податків відносно відповідача, вчинені на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірними.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з п. 94.1 ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями п.п. 94.4-94.6 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків , яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Колегія суддів зазначає, що п.п. 94.19.1 п. 94.1 ст. 94 ПК України передбачено припинення адміністративного арешту майна платника податків у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Отже, враховуючи вимоги ст. 94 ПК України, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, а тому застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно з п. 94.2 ст. 94 ПК України.

На момент розгляду цієї справи позивач не надав доказів на підтвердження існування арешту майна, а тому є помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування арешту коштів на рахунках відповідача, оскільки такий арешт є складовою загального арешту майна.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до суду з позовом про накладення арешту на кошти не у зв»язку з наявністю у відповідача податкового боргу та відсутністю майна для погашення такого боргу, а у зв»язку з не допуском працівників контролюючого органу до проведення перевірки. Будь-яких доказів того, що на час виникнення спірних правовідносин у відповідача був податковий борг позивач не надав.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстави для застосування податковим органом арешту коштів платника податків на рахунках, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 283, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тір-Буд 1» задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року у справі №813/4046/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 02.11.2018 року.