Справа № 1640/3052/18
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. ПолтаваСправа № 1640/3052/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Панькіної А.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправною та скасування відмови, викладеної у формі листа від 24.04.2018 №3682/0/26-18, у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою, як члену Фермерського господарства "Ковальчуки" щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 4,5 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Орданівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населених пунктів; зобов'язання надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою, як члену Фермерського господарства "Ковальчуки" щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 4,5 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Орданівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населених пунктів, із раніше наданої у користування на правах оренди Фермерському господарству "Ковальчуки" земельної ділянки площею 250006 га, кадастровий номер :00:002:0506.

Наявність обставин, які свідчать про порушення прав особи, позивач пов'язує з фактом неправомірної відмови Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, всупереч вимогам статті 118 Земельного кодексу України. Зазначав, що підставою для відмови можуть бути лише обставини, визначенні чинним законодавством.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху у зв'язку із її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи.

В матеріалах справи міститься відзив ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю, посилаючись на те, що п.1 ст.121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Відповідно до договору оренди землі №616 від 27.12.2012 року, земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Враховуючи вказане, зазначав, що у відповідача відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.12.2012 між Диканською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Фермерським господарством "Ковальчуки" (орендар) укладениий договір оренди №616, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту в адміністративних межах Орданівської сільської ради Диканського району (кадастровий номер земельної ділянки :00:002:0506). В оренду передається земельна ділянка загальною площею 25,0006 га рілля. Договір укладено на 25 років. Земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення.

Згідно протоколу загальних зборів членів Фермерського господарства "Ковальчуки" №2 від 23.11.2017 вирішено розпаювати земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 25,0006 га, кадастровий номер :00:002:0506, яка знаходиться на території Орданівської сільської ради Диканського району за межами населеного пункту, що використовується Фермерським господарством "Ковальчуки" на умовах оренди, на підставі договору оренди землі №616 від 27.12.2012 (номер запису про право в державному реєстрі прав 7077250 від 22.09.2014) між членами Фермерського господарства "Ковальчуки" в наступному порядку: ОСОБА_3 - 4,5 га, ОСОБА_4 - 4,5 га, ОСОБА_5 - 4,5 га, ОСОБА_6 - 4,5 га, ОСОБА_7 - 3,5 га, ОСОБА_8 - 3,5 га.

Відповідно до посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9 заяви за №1398 від 23.11.2017, ОСОБА_3 - як голова ФГ "Ковальчуки" та як землекористувач надав згоду на розпаювання земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 25,0006 га, кадастровий номер :00:002:0506, яка знаходиться на території Орданівської сільської ради Диканського району за межами населеного пункту, що використовується Фермерським господарством "Ковальчуки" на умовах оренди, на підставі договору оренди землі №616 від 27.12.2012 (номер запису про право в державному реєстрі прав 7077250 від 22.09.2014) на членів Фермерського господарства "Ковальчуки" - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

В подальшому, ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області із заявою від 30.03.2018 року (вхідний номер К-5040/0/25-18 від 02.04.2018) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, як члену ФГ "Ковальчуки" щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 4,5 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Орданівської сільської ради Диканського району за межами населених пунктів.

Листом від 24.04.2018 року № 3682/0/26-18 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомлено позивача, що у Головного управління відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача, оскільки згідно договору оренди землі №616 від 27.12.2012 року земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.1 ст.121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Не погодившись з відмовою, оформленою листом від 24.04.2018 року № 3682/0/26-18, у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В силу положень пункту "а" частини першої статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство.

За приписами частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З матеріалів справи слідує, що позивач звертаючись до Головного управління Держземагенства у Полтавській області з заявою від 30.03.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 4,5 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Орданівської сільської ради Диканського району, зокрема, надав до неї копію паспорта, ідентифікаційного коду, копію статуту ФГ "Ковальчуки", копію протоколу №2 від 23.11.2017, копію договору оренди землі №616 від 27.12.2012, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування, нотаріально засвідчені заяви від 23.11.2017, довідки №811, №428 від 22.11.2017 про розмір земельної частки (паю), довідку №815 від 22.11.2017 про те, що раніше не набували права на земельну частку (пай).

Таким чином, позивачем в заяві зазначено цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовний розмір, надано необхідний та повний пакет документів, що не заперечується відповідачем.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_10 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_10 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомою згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови. Підстави для відмови вичерпно перераховані в законі - невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, а також прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тощо.

Зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 24.04.2018 №3682/0/26-18 суд встановив, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою є те, що згідно договору оренди землі №616 від 27.12.2012 року земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Водночас, як зазначено судом вище, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В той же час, у листі відповідача не вказано, вимогам яких саме законів чи прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів не відповідає місце розташування земельної ділянки, про яку йдеться у клопотанні позивача, тобто не зазначені визначені ч. 7 ст. 118 ЗК України підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням указаної норми Земельного Кодексу України.

Як зазначено у статті 32 ЗК України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Вказана стаття регулює відносини лише щодо приватизації земельних ділянок членами фермерських господарств, і лише тих земельних ділянок, що були раніше надані цим особам в користування.

Аналогічні положення містять й в статті 12 Закону України "Про фермерське господарство".

Слід наголосити на тому, що це не виключає можливості отримання у приватну власність для ведення фермерського господарства земельної ділянки особою, що не має земельної ділянки у користуванні. Така можливість випливає насамперед із положень статей 118 та 121 ЗК України, які передбачають право кожного громадянина на отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до статті 141 ЗК України однією з підстав для припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від неї.

В матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява голови ФГ "Ковальчуки" ОСОБА_3 про надання згоди щодо відведення земельних ділянок громадянам - членам фермерського господарства, зокрема ОСОБА_3, із земель, які надані у строкове платне користування даному господарству.

Позивач є членом фермерського господарства, раніше не набув права на земельну частку (пай), відтак має право на одержання безоплатно у власність земельної ділянки шляхом поділу земельної ділянки державної власності, раніше наданої фермерському господарству у користування для ведення фермерського господарства, у межах норми, передбаченої п. «а» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території відповідної ради, де знаходиться фермерське господарство.

Щодо посилання представника відповідача на положення договору оренди землі №616 від 27.12.2012 року, згідно якого земельну ділянку передано в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд зазначає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про державний земельний кадастр" встановлено, що до Державного земельного кадастру включаються зокрема такі відомості про земельні ділянки, як її цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Статтею 19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Як зазначено вище, земельна ділянка, передана в оренду ФГ "Ковальчуки", має функціональне призначення для ведення фермерського господарства. Внаслідок прийняття членами ФГ "Ковальчуки" про розпаювання цієї земельної ділянки між членами ФГ "Ковальчуки" функціональне призначення земельної ділянки не змінювалося.

Земельні ділянки фермерському господарству надаються для виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації з метою отримання прибутку, про що, зокрема вказує Державна інспекція з контролю за використанням і охороною земель Державного комітету України по земельних ресурсах /лист від 02.03.2006р. №6-13-312/157/. У договорі оренди землі, державному акті на право власності на земельну ділянку фермерського господарства чи в державному акті на право власності на земельну ділянку члена фермерського господарства зазначено її цільове призначення - "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва". При створенні фермерського господарства змінювати цільове призначення земельної ділянки не потрібно.

Тож оскаржувана відмова прийнята не з підстав, визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним та розширенню не підлягає.

На підставі наведеного, суд приходить висновку, що рішення про відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,5 га умовних кадастрових гектар для ведення фермерського господарства на території Орданівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту, оформлене листом від 24.04.2018 №3682/0/26-18, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а отже є протиправним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, оформлене листом від 24.04.2018 №3682/0/26-18, про відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,5 га умовних кадастрових гектар для ведення фермерського господарства на території Орданівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою, як члену Фермерського господарства "Ковальчуки" щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 4,5 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Орданівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населених пунктів, із раніше наданої у користування на правах оренди земельної ділянки площею 250006 га, кадастровий номер :00:002:0506, суд приходить таких висновків.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_11 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_11 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, площею 4,5 га, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з тим, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Держгоекадастру у Полтавській області (ідентифікаційний код 39767930) повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,5 га умовних кадастрових гектар для ведення фермерського господарства на території Орданівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту з урахуванням висновків суду.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 3 статті 139 Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (вул. Миру, буд.34, с. Орданівка, Диканський район, Полтавська область, 38510, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, оформлене листом від 24.04.2018 №3682/0/26-18, про відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,5 га умовних кадастрових гектар для ведення фермерського господарства на території Орданівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,5 га умовних кадастрових гектар для ведення фермерського господарства на території Орданівської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населеного пункту з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_12