Справа № 571/107/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/1431/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Р.П.Сеника

з участю секретаря судового засідання: Сердюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сарненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Качановським О.Ф., час ухвалення судового рішення 17 год 30 хв у смт. Рокитне, повне судове рішення складено 27 червня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сарненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області) про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила скасувати як незаконну постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (далі ВВПВР УДВС ГТУЮ) у Рівненській області Дудки І.О. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №571/693/16-а, виданого 27.09.2016 Рокитнівським районним судом Рівненської області, яка була прийнята 16.01.2018 у виконавчому провадженні №52382913 та зобовязати головного державного виконавця Дудку І.О. здійснити усі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, зазначеного в виконавчому листі №571/693/16-а.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26.06.2018 адміністративний позов було задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Сарненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі Сарненське ОУПФ) подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26.06.2018 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що управління пенсійного фонду в Рокитнівському районі Рівненської області та Сарненське ОУПФ (як правонаступник) здійснили всі дії щодо повного виконання постанови Рокитнівського районного суду Рівненької області від 02.07.2016 по справі №571/693/16-а. Виплату пенсії позивачу з 01.01.2017 тимчасово призупинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та відновлено з 01.10.2017 відповідно до вимог діючого законодавства. Також, 12.12.2017 Сарненським ОУПФ було направлено до відділу примусового виконання рішень лист та повідомлено, що виплату пенсії позивачу відновлено та повідомлено про всі обставини виконання вказаного рішення суду. Особисто жодних запитів чи перевірок з приводу виконання рішення суду державний виконавець не здійснював. На підставі їхнього листа було закінчено виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23.10.2017 було скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №52382913 від 26.10.2016 з примусового виконання виконавчого листа №571/693/16-а, виданого 27.09.2016 цим судом та зобовязано здійснити всіх заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання вказаного судового рішення.

У подальшому, виконавче провадження відповідно до постанови від 30.10.2017 було відновлене та постановою від 12.12.2017 прийнято виконавче №52382913.

16.01.2018 постановою про закінчення виконавчого провадження №52382913, державним виконавцем прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 с.39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження та оспорювану постанову, головний державний виконавець необґрунтовано вважав виконання постанови суду завершеним, посилаючись на фактичне виконання у повному обсязі судового рішення. Доказів на підтвердження повного його виконання державним виконавцем не надано, а також не надано суду належних доказів у підтвердження того, що ним вчинено всі необхідні дії для своєчасного та в повному обсязі примусового виконання судового рішення, зокрема, державним виконавцем не здійснено перевірки виконання його боржником, предметом позову якого було відновлення виплати пенсії з 21.12.2015. Щодо зупинення виплати пенсії позивачу у 2017 році, суд першої інтонації не надав їм правової оцінки, оскільки вона не була предметом розгляду справи №571/693/16-а.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець при виконанні судового рішення керується Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Кодексом адміністративного судочинства, іншими законами в тій частині, в якій вони регулюють деякі питання з приводу виконання судових рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.5 цього Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.15 цього Закону, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ст.287 КАС України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний : 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Сам факт здійснення перерахунку боржником на виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням не свідчить про його належне виконання і є недостатнім для висновку про повне, належне та остаточне виконання.

Підставою для закінчення виконавчого провадження є лише повне і належне виконання рішення боржником, з приводу чого не має бути сумнівів, оскільки закінченням виконавчого провадження закінчується судовий процес і припиняється процедура захисту порушеного права особи, і таке право надалі вважається відновленим. Тому всі сумніви, що виникають при виконанні судового рішення, мають бути усунуті до закінчення виконавчого провадження, і такі сумніви є перешкодою для закінчення виконавчого провадження (з даної підстави), принаймні до їх усунення.

Частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі визнання судом незаконною чи скасування в установленому законом порядку постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття відповідачем спірної постанови слугувало розпорядження №120251 від 18.10.2017 про проведення перерахунку та виплату пенсії ОСОБА_1

Колегія суддів вважає правильний висновок суду першої інстанції про відсутність у державного виконавця законних підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки ним не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення.

Крім того, доказів у підтвердження повного виконання рішення суду державним виконавцем не було надано, а також не надано такі суду на підтвердження того, що останнім вчинено всі необхідні дії для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання судового рішення, зокрема, не здійснено перевірки виконання його боржником, предметом позову якого було відновлення виплати пенсії з 21.12.2015.

Щодо призупинення виплат пенсії з 01.01.2017 по 30.09.2017, та як період роботи позивача на посаді, яка віднесена до державної служби, колегія суддів зазначає, що оскільки виконавчий лист видано на підставі судового рішення у справі, предметом позову якої було відновлення виплати позивачу пенсії у період з 21.12.2015 та 2016 року, а відтак період з 01.01.2017 по 30.09.2017 не можуть бути предметом дослідження при виконанні виконавчого листа №571/693/16-а, виданого Рокитнівським районним судом 27.09.2016.

За змістом ч.1 ст.316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному зясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у звязку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сарненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року по справі № 571/107/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 01.11.2018.