Справа № 522/12073/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/12073/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Бондар В.Я.
Пятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Джабурія О.В.

суддів Вербицької Н.В.

Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до:

Департаменту патрульної поліції,

інспектора патрульної поліції 2-ої роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сидорова Андрія Володимировича,

інспектора патрульної поліції 3-ої роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Лучкової Ольги Вікторівни,

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції 2-ої роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сидорова Андрія Володимировича, інспектора патрульної поліції 3-ої роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Лучкової Ольги Вікторівни.

У своєму позові ОСОБА_2 просив: скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №458302 від 26.06.2018 року; визнати незаконними дії інспектора 1-ої роти 3-го батальйону Лучкової О.В. щодо застосування заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення у вигляді затримання транспортного засобу від 25.06.2018 року відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу; стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача заподіяну матеріальну шкоду у загальній сумі 1 978 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2018 р. заявлені позовні вимоги були розєднані в окремі провадження, позовні вимоги про визнання незаконними дій та стягнення матеріальної шкоди виділені в окреме провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був змушений здійснити стоянку автомобіля на спеціально відведеному місці для інвалідів, оскільки на той час перевозив свою мати ОСОБА_5, яка є інвалідом 2-ої групи. Тому позивач вважає винесену постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною, оскільки ним не було порушено Правил дорожнього руху. Також позивач вважає, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю.

Департаментом патрульної поліції було надано відзив на позов ОСОБА_2 відповідно до якого Департамент вважає постанову у справі про адміністративне правопорушення обґрунтованою, прийнятою на підставі та у порядку передбаченому діючим законодавством, виходячи з наступного.

Так, 25.06.2018 р. приблизно о 13 год. 30 хв. у м. Одесі під час патрулювання поліцейськими було помічено автомобіль НОМЕР_1 припаркований на місці позначеному дорожньою розміткою 1.30, що дозволяє зупинку чи стоянку транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю чи перевозять пасажирів з інвалідністю.

Разом з тим, відповідно до п. 30.3 (г) на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю, спереду і ззаду розміщується відповідних знак «Інвалід» квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17.

Проте, на автомобілі позивача відповідного знаку не було, у звязку з чим у поліцейських виникла необхідність у перевірці наявності у водія зазначеного транспортного засобу права займати стояночне місце, що передбачено для транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю чи водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю.

Оскільки розшукати водія транспортного засобу не виявилось можливим, на підставі ст. 265-2 КпАП України та п. 2 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою КМУ №1102 від 17.12.2008 р., транспортний засіб позивача було тимчасово затримано та доставлено на спеціальний майданчик (стоянку).

При цьому, пояснення ОСОБА_2, які були надані ним 26.06.2018 р. інспектору Сидорову А.В. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 122 КпАП України, стосовно того, що позивач здійснював перевезення пасажира з інвалідністю, не були підтверджені жодними належними доказами.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 122 КпАП України відносно ОСОБА_2 інспектором Сидоровим А.В. було прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень, що є мінімальною сумою штрафу за дане правопорушення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.08.2018 р. позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №458302 від 26.06.2018 р., прийняту інспектором патрульної поліції 2-ої роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Сидоровим Андрієм Володимировичем, справу про адміністративне правопорушення закрито.

На вказане рішення Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу. Апелянт просить повністю скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.08.2018 р. у справі №522/12073/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що в момент стоянки на транспортному засобі позивача був відсутній знак «Інвалід», який відповідно до вимог п. 30.1 (ґ) повинен бути розміщений на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю.

Згідно до вимог ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2018 року по вул. Ак. Корольова, 5 інспектором патрульної поліції 2-ої роти 2-го батальйону УПП в Одеській області ДПП Сидоровим Андрієм Володимировичем було винесено постанову серії ЕАА №458302, якою до ОСОБА_2 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КпАП України, а саме: стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю.

Відповідно до постанови серії ЕАА « 458302 від 25.06.2018 р., пояснень ОСОБА_2, які викладені останнім у позовній заяві, фотографій з місця вчинення правопорушення (а.с. 86-88) вбачається, що 25.06.2018 р. приблизно о 13 год. 30 хв. у м. Одесі під час патрулювання поліцейськими було помічено автомобіль НОМЕР_1 припаркований на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30, що дозволяє зупинку чи стоянку транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю чи перевозять пасажирів з інвалідністю.

Разом з тим, на автомобілі НОМЕР_1 був відсутній знак «Інвалід» (квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17), який має бути розміщений спереду і ззаду автомобілів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю, що передбачено вимогами п. 30.3 (ґ) Правил дорожнього руху.

Вказані обставини викликали з боку поліцейських необхідність перевірки наявності у водія означеного транспортного засобу відповідного права займати стояночне місце, що передбачене для транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю.

Водія транспортного засобу не місці не було, у звязку з чим на підставі ст. 265-2 КпАП України та п. 2 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою КМУ №1102 від 17.12.2008 р., транспортний засіб позивача було тимчасово затримано та доставлено на спеціальний майданчик (стоянку).

Оскільки на місці вчинення правопорушення не вдалось встановити особу правопорушника, то справа розглядалась за місцем знаходження Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, що не суперечить діючому законодавству.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно до положень п.п. 8.5.1 Правил дорожнього руху горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Відповідно до п. 34.1 Правил дорожнього руху дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Згідно до вимог п. 30.3 (ґ) Правил дорожнього руху на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю спереду та ззаду розміщується знак «Інвалід» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», вимог ч. 6 ст. 152-1 КпАП України водій чи пасажир повинні мати при собі документи, котрі підтверджують факт наявності у водія чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності), якщо вони користуються перевагами, що надаються водіям з інвалідністю.

Положеннями ч. 5 ст. 122 КпАП України передбачено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що мати позивача ОСОБА_5 є інвалідом другої групи, у звязку з чим дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим та передчасним, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції жодним чином не було досліджено, чи здійснював позивач перевезення особи з інвалідністю (матір), чи був обладнаний транспортний засіб відповідними розпізнавальними знаками, а також чи були у наявності документи на підтвердження інвалідності пасажира, тощо.

Вирішуючи справу колегія суддів бере до уваги той факт, що пояснення ОСОБА_2, які були надані ним 26.06.2018 р. інспектору Сидорову А.В. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, стосовно того, що позивачем здійснювалось перевезення пасажира з інвалідністю в день та час вчинення правопорушення, не були підтверджені жодними належними доказами.

При цьому, позивачем не заперечується факт здійснення стоянки на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30, де дозволено зупинку чи стоянку транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Відповідно до правової норми, закріпленої також у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-ХХІІ від 21.03.1991 р. (із змінами), водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів.

Судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не представив відповідних доказів на підтвердження факту перевезення ним 25.06.2018 р. (що передувало тимчасовому затриманню його транспортного засобу) особи з інвалідністю (матері). Задовольняючи позовні вимоги

Таким чином, на момент здійснення ОСОБА_2 зупинки та стоянки на місці для осіб з інвалідністю (25.06.2018 р.), а так само і наступного дня при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у позивача не було належних документів, котрі підтверджували б перевезення ним особи з інвалідністю. Також, на час звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 не надав наведених документів.

Вже під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 у суді першої інстанції ним були надані до суду пенсійне посвідчення та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_5, яку, як зазначає позивач, він перевозив 25.06.2018 р. При цьому у клопотанні від 26.07.2018 р. про доручення вказаних документів до справи позивач вказує, що оригінали документів знаходяться у м. Херсоні у володінні ОСОБА_5

Таким чином, документів на підтвердження факту наявності у водія чи в одного з пасажирів інвалідності не було у позивача чи у особи, яку він перевозив, ні 25.06.2018 р. (в день вчинення правопорушення), ні 26.06.2018 р. (в день розгляду справи про адміністративне правопорушення), ні 06.07.2018 р. (в день звернення з позовом до суду).

Згідно висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 14.03.2018 р. у справі №760/2846/17, обовязок доказування в адміністративному судочинстві, визначений ст. 71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів критично ставиться до доводів позивача стосовно самого факту перевезення ним особи з інвалідністю 25.06.2018 р., оскільки жодних належних доказів на підтвердження такого факту не надано, а встановлені обставини справи свідчать про зворотне.

Крім того, враховуючи викладені обставини та аналізуючи наведені законодавчі норми, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт перевезення особи з інвалідністю без встановленого на транспортному засобі відповідного розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю», а також без наявності відповідних документів на підтвердження інвалідності особи, не надає права користуватися відповідними перевагами, зокрема займати відповідні паркувальні місця. З одного боку такі вимоги встановлені законодавцем для можливості ідентифікації транспортних засобів осіб, які мають право займати вищезазначені місця та користуватися перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. З іншого боку щоб зменшити факти зловживання даними перевагами з боку інших водіїв, які безпідставно займають вказані місця, вводять в оману громадян, поліцейських та позбавляють можливості користуватися цими паркувальними місцями особами, яким вони дійсно потрібні та саме для яких такі місця передбачені.

Разом з тим, хибними є також доводи позивача про відсутність в оскаржуваній постанові відомостей щодо технічного засобу для здійснення фотофіксації та/або відеозапису. Колегія суддів звертає увагу на відсутність у поліцейських обовязку вносити до постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відомостей про технічний засіб, яким велась фото- чи відео- зйомка. Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб фото- чи відео- фіксації. Такі відомості зазначаються у постанові, яка виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі.

Аналогічна позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 р. у справі №536/583/17, висновки якого мають враховуватись судами при виборі та застосуванні норм права.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 та вважає, що в діях останнього є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КпАП України, а оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №458302 від 26.06.2018 р. є обґрунтованою та такою, що прийнята на підставі та у порядку, передбаченому діючим законодавством.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2018 року скасувати, прийняти у справі №522/12073/18 нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.