Справа № 2040/6170/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

01.11.2018 р. справа №2040/6170/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденко А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції в Харківській області
про1) визнання протиправним та скасування наказів, 2) поновлення на посаді, 3) стягнення грошового та речового утримання за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 роман Олександрович, в порядку адміністративного судочинства висунув вимоги: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 09.07.2018 № 795 Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Харківського ВП ГУНП в Харківській області в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції на ст. Харків-Пасажирський Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області капрала поліції ОСОБА_1; 2) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10.07.2018 року № 178 о/с в частині звільнення капрала поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції на ст. Харків-Пасажирський Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області зі служби в поліції згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України); 3) поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції ст. Харків - Пасажирський Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області з поновленням та виплатою йому всього передбаченого чинним законодавством грошового та речового забезпечення за встановленими нормами, відповідно до його посади, спеціального звання та вислуги за час вимушеного прогулу з 10.07.2018 року по день поновлення на роботі, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в поліції.

Аргументуючи позов зазначив, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було накладено на нього за відсутності передбачених законом підстав, оскільки під час несення служби він діяв відповідно до вимог чинного законодавства, порушень службової дисципліни не допускав.

Відповідач, ГУ НП в Харківській області, з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень зазначив, що поведінка позивача у спірних правовідносинах була несумісною із званням поліцейського, що послугувало підставою для притягнення його дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, з 07.11.2015 р. проходив публічну службу в органах Національної поліції України, мав спеціальне звання капрала поліції, з 07.11.2015р. обіймав посаду поліцейського сектору ПП відділення поліції на станції Харків-Пасажирський Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області, 07.07.2018 р. став до служби у складі зміни по охороні громадського порядку та публічної безпеки на станції Харків-Пасажирський з 08:00 год. до 20:00год.

У мережі Інтернет був розміщений виконаний невідомою особою відеозапис ситуації, котра мала місце в період часу 18:00 год. - 19:00 год. 07.07.2018 р. під час несення поліцейськими відділення поліції на станції Харків-Пасажирський Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області служби в адміністративному приміщенні органу поліції.

Наказом відповідача, ГУ НП в Харківській області, від 09.07.2018 р. №1127 за подією виявлення даного факту було призначено службове розслідування.

Результати розслідування оформлені висновком від 09.07.2018 р., у якому викладені судження про підтвердження інформації з приводу дійсності факту нанесення поліцейським старшим сержантом поліції ОСОБА_4 удару ногою по сідницях іншій людини, нанесення поліцейським старшим сержантом поліції ОСОБА_5 удару рукою по голові цій же людини, присутності на місці події позивача, капрала поліції ОСОБА_1, і невжиття останнім жодних дій з припинення такого принизливого поводження з людиною, терпимого ставлення до дій означених поліцейських, неповідомлення керівництва про цю подію.

Наказом відповідача, ГУ НП в Харківській області, від 09.07.2018 р. №795 на позивача за порушення службової дисципліни накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з лав Національної поліції України.

Згадане стягнення було реалізовано наказом відповідача, ГУ НП в Харківській області, від 10.07.2018 р. №178 о/с.

Як зясовано судом, юридичною підставою для прийняття оскаржених наказів владний субєкт обрав положення абз. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту Органів внутрішніх справ, п. 4 ст. 7, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а фактичною підставою послугувало судження владного субєкта про вчинення позивачем дисциплінарного проступку порушення службової дисципліни у вигляді невжиття жодних дій з припинення принизливого поводження інших поліцейських з людиною, терпимого ставлення до принизливих дій інших поліцейських до людини, неповідомлення керівництва про подію принизливих дій інших поліцейських до людини.

За витребуваними судом від органу НП розрахунками позивач за два останні перед звільненням місяці одержував грошове утримання у розмірі 259,64 грн. за кожен день (15 837,99 грн. доходу на 61 календарний день, кожен з яких за підрахунками органу НП є робочим).

Перевіряючи відповідність закону оскаржених рішень владного субєкта, суд зазначає, що правовідносини з проходження служби в органах Національної поліції України та притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності на момент виникнення спору були унормовані приписами Закону України «Про Національну поліцію» та приписами Дисциплінарного статуту Органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.06.2006 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов'язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов'язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов'язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

У разі виявлення таких дій поліцейський зобов'язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що законодавець поклав на поліцейського одразу декілька цілком самостійних ясно та однозначно сформульованих обовязків, а саме: 1) зобовязав уникати втілених у будь-якій формі та способі як приниження людської гідності (що охоплює катування, неналежне поводження, неналежне покарання), так і поблажливого/терпимого ставлення до цього; 2) зобовязав вживати всіх можливих заходів задля припинення цих фактів; 3) зобовязав сповіщати керівників про ці факти; 4) зобовязав сповіщати про ці факти компетентний орган досудового розслідування.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить переконання, що 07.07.2018 р. у період часу з 18:00 год. до 19:00 год. у приміщенні адміністративної будівлі, котра використовується для розміщення тероргану Національної поліції поблизу Південного вокзалу у місті Харкові мала місце подія принизливого поводження з боку поліцейських по відношенню до людини, котре полягало у завданні людині ударів ногою по сідницях та рукою по голові.

Під час події позивач знаходився у цьому приміщенні у якості поліцейського при виконанні завдань служби.

Доказів візуального споглядання позивачем події нанесення іншим поліцейським людині удару ногою по сідницях матеріали судової справи не містять.

Доказів протилежного відповідач, терорган Національної поліції, у ході службового розслідування не здобув, таких доказів до суду не подав.

Водночас із цим, з огляду світлин (обставини достовірності та реальності зображення на яких визнані сторонами у суді) випливає, що під час нанесення іншим поліцейським удару людині рукою по голові позивач знаходився на лінії прямої та безперешкодної видимості на відстані не більше 2 метрів від місця події. Відтак, позивач обєктивно не міг не бачити події удару, так як інший поліцейський (що наносив удар) знаходився поза лінією зору.

У судовому засіданні позивач пояснив суду, що боковим зором бачив цей удар, але з обставин та умов події вважав, що це забавки між давніми знайомими.

Суд зауважує, що на сучасному етапі розвитку суспільних правовідносин в Україні у звичайному повсякденному житті удар однією людиною іншої людини за жодних обставин та умов не може бути сприйнятий як нормальне явище.

Така поведінка є однозначно та поза будь-яким розумним сумнівом такою, що принижує людську гідність.

Позивач про подію здійснення іншим поліцейським поведінки, котра принижує людську гідність, керівництву не доповів.

Ця обставина визнана позивачем у суді.

Наведені на виправдання мотиви позивача суд вважає неспроможними, бо зміст ч. 4 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» є чітким, не допускає множинних та неоднозначних тлумачень, а зміст та характер самої події з нанесення поліцейським удару людині в голову взагалі виключає будь-які версії кваліфікації, окрім принизливого ставлення.

За таких обставин, навіть діяння позивача з неповідомлення керівництва про подію принизливого ставлення з боку іншого поліцейського до людини суд вважає достатньою підставою для накладення на позивача дисциплінарного покарання.

Окрім того, з пояснень позивача у засіданні судом зясовано, що жодних зауважень позивач іншому поліцейському (удар якого спостерігав боковим зором) не зробив.

А відсутність такого зауваження за своєю суттю, характером і формою і є терпимим ставленням до принизливого поводження.

Таким чином, факт скоєння позивачем порушення дисципліни у розумінні ст. 1 Дисциплінарного статуту ОВС суд визнає доведеним.

Міра юридичної відповідальності у даному конкретному випадку обрана терорганом Національної поліції вірно, цілком узгоджується з обставинами фактичної дійсності, виконана процедура накладення дисциплінарного покарання не свідчить про недотримання прав та інтересів позивача.

При розвязанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999р. у справі ОСОБА_6 проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_7 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України, позаяк обставини події зясував з достатньою повнотою, скоєне діяння кваліфікував правильно, норму закону визначив належну, зміст цієї норми права витлумачив вірно, унаслідок чого міра застосованої юридичної відповідальності узгоджується з характером, змістом та наслідками вчиненого особою протиправного діяння.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі проходження публічної служби в органах та підрозділах поліції не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у позові.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 2 листопада 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.