Справа № 826/10112/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 жовтня 2018 року № 826/10112/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.04.2017 року, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної службі у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.04.2017 № та № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем всупереч нормам Податкового кодексу України, а висновки викладені в акті перевірки є такими, що не відповідають дійсності.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача, в судове засідання не зявився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень суду не надав.

Враховуючи викладене, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 04.02.2016 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та з 01.03.2016 року перебуває на спрощеній системі оподаткування і є платником єдиного податку.

Згідно з витягу з реєстру платників єдиного податку основними видами діяльності позивача є роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах та іншими продуктами харчування.

Посадовими особами Головного управління Державної фіскальної службі у м. Києві п проведено фактичну перевірку кафе-магазину фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2,за результатами якої складено акт перевірки від 28.03.2017 року № б/н .

У висновках акту перевіркою зафіксовано такі порушення:

1) п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

2) ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

На підставі акту перевірки 28.03.2017 року №б/н, Головним управлінням ДФС у м. Києві 18.04.2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № яким до позивача за порушення п.1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 197 951,00 коп.;

- № яким до позивача за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 10 000,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, порядок їх адміністрування, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначаються Податковим кодексом України.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР (надалі Закон N 265/95-ВР).

Згідно з пунктами 1, 2 ,12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

12) вести в порядку, встановленому законодавством, облік

товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до пункту 296.10 Податкового кодексу України реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку:

першої групи;

другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов'язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку.

Норми цього пункту не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Так, контролюючим органом в акті перевірки зазначено про факт реалізації алкогольних напоїв ФОП ОСОБА_1, який підтверджується чеком №1056 на придбання 50 мл. горілки «Finlandia», так і розпочатими пляшками алкогольних напоїв, які знаходились на барі магазину-кафе «Рамбутан».

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ "Рамбутан 3" (в якості орендаря) та ФОП ОСОБА_1 (в якості суборендаря) 16.02.2017 року укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення №28/02.

Відповідно до п. 2.1 договору на умовах, передбачених даним договором, орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення в групі приміщень №50, що розташовані на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Водночас,судом встановлено, що позивач у грудні 2016 року отримала ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_4 від 08.12.2016 року.

Для отримання вищезазначеної ліцензії, ОСОБА_1 придбано та зареєстровано реєстратор розрахункових операцій модель «Марія 304Т».

Проте, згідно довідки від 17.02.2017 року скасовано реєстрацію РРО.

Разом з тим, як вбачається з наданої позивачем видаткової накладної та рахунку, реєстратор розрахункових операцій модель «Марія 304Т» був відчужений позивачем.

При цьому, з видаткових накладних №313484 від 13.01.2017 року, №352629 та №356354 від 27.01.2017 року відповідно до яких ФОП ОСОБА_1 придбала у ТОВ «ТС ПЛЮС» вбачається, що позивачем не було придбано горілки «Finlandia».

Разом з тим, відповідачем не надано до суду для дослідження чеку №1056, на який останній посилається в акті перевірки.

Водночас, суд звертає увагу, що приміщення в якому проводилась перевірка знаходиться у позивача в тимчасовому платному користуванні на основі договору суборенди.

При цьому доказів того, що товар, який описаний в залишках, складений відповідачем не належить орендатору, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено порушень ФОП ОСОБА_1 п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Щодо виявлених контролюючим органом порушень ведення обліку товарних запасів на складських та/або за місцем їх реалізації, чим порушено пункт 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд зазначає наступне.

Статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" встановлено, що застосування до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковуються у встановленому порядку, фінансової санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менш десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Таким чином, застосування штрафних санкцій у подвійному розмірі вартості товару відповідно до статті 20 вказаного Закону можливе лише за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобовязані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 18.04.2017 року № є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № яким до позивача за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 10 000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, фахівцями відповідача не зазначено кваліфікацію правопорушення, а саме не зазначено конкретної правової норми порушеної позивачем, а зазначено про порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Згідно п.80.10 ст.80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненням (далі по тексту - ПКУ) порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Наказом Мінфіну від 20.08.2015 року №727 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (далі: Порядок №727).

Пунктом 4. Розділу III Порядку №727 зазначено: «…у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів...».

Щодо суті порушення, з матеріалів справи вбачається, що штрафнв санкції визначні в ППР № від 18.04.2017 року застосовані до позивача внаслідок здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) не зазначений у ліцензії.

Згідно ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися субєктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями субєктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказується перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номера книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місця торгівлі.

Суду не надано доказів фактичної реалізації алкогольних напоїв.

Водночас, суд не бере до уваги посилання відповідача в акті перевірки на чек №1056, як на підтвердження здійснення розрахункової операції з реалізації алкогольного напою, оскільки суд, як зазначалось не може дослідити його та як зазначено позивачем такий чек останнім не роздруковувався.

Отже, відповідачем протиправно прийнято податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10 000 грн., оскільки не надано належних доказів здійснення роздрібного продажу алкогольних напоїв через електронний контрольно-касовий апарат.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірність винесення оскаржуваних рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 18.04.2017 року № та №, такими, що є протиправними та підлягають скасуванню.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 18.04.2017 № та № .

3. Присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) сплачений нею судовий збір у розмірі 2 080,00 грн. (дві тисячі вісімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа