Справа № 164/1726/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №164/1726/16-а

адміністративне провадження №К/9901/13813/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року (головуючий суддя: Онишкевич Т.В., судді: Дякович В.П., Іщук Л.П.) у справі №164/1726/16-а за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу охорони та захисту лісу державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» Малишка Вадима Степановича, державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити строк для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення і скасувати постанову №000100 від 15 серпня 2016 року.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції, а позов залишено без розгляду на підставі ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала апеляційного суду вмотивована тим, що позивач особисто отримав постанову 15 серпня 2016 року, про що власноручно підписався у постанові, проте з позовом звернувся 30 серпня 2016 року, тобто з пропуском встановленого десятиденного строку на її оскарження.

При цьому суд критично оцінив надану позивачем довідку від 29 серпня 2016 року про його перебування на амбулаторному лікуванні (а.с. 4), як на підставу поновлення йому строку звернення до суду, оскільки на вказаній довідці печатка медичної установи відсутня, на кутовому штампі немає номеру та дати її видачі, а завідувачем фельдшерсько-акушерського пункту від руки проставлено дату 29 серпня 2016 року. Також суд послався на лист-відповідь за № 1361/14-13/2-16 від 21.09.2016 року за підписом в.о. головного лікаря Маневицької центральної районної лікарні на запит державного підприємства «Городоцьке лісове господарство», з якого слідує, що згідно із записами журналу реєстрації видачі медичних карт амбулаторних хворих поліклінічного відділення в період з 25.08.2016 року по час реєстрації відповіді медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_1 не видавалася. Записи в амбулаторній карті № 104-1215 щодо перебування 25-29.08.2016 року ОСОБА_1 на амбулаторному лікування з діагнозом ГРВІ відсутні.

Враховуючи, що інших обставин на обґрунтування поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду позивачем не наведено, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції, позивач через свого представника подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що довідка відповідачем не оспорювалась, а облікова документація не була предметом судового розгляду, у зв'язку з чим стверджувати про неналежність оформлення такої документації немає підстав. Надана довідка ніким не скасована, а тому повинна бути врахована судом, а позивач не несе відповідальності за дії медичних працівників. Також вказує, що проживає в селі Нова Руда, у зв'язку з чим проходити лікування у Маневицькій центральній районній лікарні він не міг.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції діючій до 15 грудня 2017 року, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Строки на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Згідно статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Таким чином, для звернення до суду з позовом про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення законодавством встановлений десятиденний строк, який обчислюється з дня винесення такої постанови.

Як встановлено судами, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена 15 серпня 2016 року, і цього ж дня її копія отримана позивачем особисто, а тому, останнім днем строку на оскарження цієї постанови є 25 серпня 2016 року.

Згідно ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в тій же редакції) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що довідка, надана позивачем, не є тим доказом, який свідчить про поважність причин пропуску строку, оскільки не підтверджує неможливість позивача звернутися до суду з цим позовом у встановлені законодавством строки з моменту отримання позивачем копії постанови.

Посилання позивача на те, що довідка відповідає вимогам Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України 13.11.2001 за N 455 є безпідставними, оскільки за змістом вказаної Інструкції, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Натомість, довідка не містить посилань на наявність тих обставин, які визначені наведеними пунктами як підставу для її видачі.

Суд апеляційної інстанції правильно звернув увагу, що довідка не містить печатки медичної установи, на кутовому штампі немає номеру та дати її видачі. Не містить ця довідка і позначки про час звернення позивача до закладу, часу проведеної консультації, прізвище лікуючого лікаря чи відомостей, що лікуючим лікарем був саме завідуючий ФАП.

Матеріали справи не містять обґрунтування обставин, які позбавляли позивача звернутися до суду з позовом у період з 15 серпня 2016 року.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав постанову такою, що не відповідає критеріям правомірності.

Доводи скаржника, що видана довідка апріорі повинна бути врахована судом, оскільки ніким не скасована, є безпідставними, оскільки згідно частин другої та третьої ст.86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які були об'єктивно непереборними, на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, а тому погоджується з висновком суду про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми процесуального права, у зв'язку з чим касаційна скарга, в межах її доводів, не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року у справі №164/1726/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду