Справа № 140/2140/18
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

02 листопада 2018 року ЛуцькСправа № 140/2140/18

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Мачульський В.В., одержавши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Грибовицька сільська рада про визнання протиправними дій, скасування наказів, скасування реєстрації права власності земельних ділянок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Грибовицька сільська рада про визнання протиправними дій; скасування наказів, а саме: №3-3511/15-17-СГ від 10.10.2017 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» громадянину ОСОБА_2 (кадастровий №:02:000:0152), №3-3509/15-17-СГ від 10.10.2018 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» громадянину ОСОБА_3 (кадастровий №:02:000:0151), №3-3508/15-17-СГ від 10.10.2018 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» громадянину ОСОБА_4 (кадастровий №:02:000:0147), №3-3488/15-17-СГ від 10.10.2018 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» громадянину ОСОБА_5 (кадастровий №:02:000:0206), №3-3512/15-17-СГ від 10.10.2018 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» громадянину ОСОБА_6 (кадастровий №:02:000:0146), №3-3514/15-17-СГ від 10.10.2018 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» громадянину ОСОБА_7 (кадастровий №:02:000:0145); скасування реєстрації права власності вищевказаних земельних ділянок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017, далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, у звязку з чим у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?о;…&?а; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Як встановлено статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Механізм визнання права власності на той чи інший об'єкт за певним суб'єктом визначений Цивільним кодексом України.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб'єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої).

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 Цивільного кодексу України, статей 78, 116, 122, 128 Земельного кодексу України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за нормами Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Відтак, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 21 березня 2018 року справа № 526/233/16-ц, від 24 квітня 2018 року справа № 401/2400/16-ц, від 25 квітня 2018 року справа №825/519/17, від 21 березня 2018 року справа №809/1946/15, від 28 березня 2018 року справа №522/18500/13-а, від 18 квітня 2018 року справа №802/950/17-а та справа №369/13240/14-а, від 25 квітня 2018 року справа №496/2866/16-ц.

Як слідує із тексту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, спір між сторонами виник внаслідок виділення та передачі земельної ділянки площею 0,27 га, яка розташована за межами населених пунктів Грибовицької сільської ради у приватну власність учасникам АТО.

Так, з витягу з рішення сесії Грибовицької сільської ради від 02.03.1994 №20/1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам», вбачається, що земельна ділянка площею 0,27 га, передана у приватну власності громадянці ОСОБА_8, спадкоємицею якої є позивач ОСОБА_1, згідно заповіту від 07.12.2001 та довідки №248 від 28.08.2018.

Наказами Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: №3-3511/15-17-СГ, №3-3509/15-17-СГ, №3-3508/15-17-СГ, №3-3488/15-17-СГ, №3-3512/15-17-СГ, №3-3514/15-17-СГ від 10.10.2018 затверджено документації із землеустрою та надано земельні ділянки з кадастровими номерами №:02:000:0152, №:02:000:0151, №:02:000:0147, №:02:000:0206, №:02:000:0146, №:02:000:0145 у власність без зміни цільового призначення громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У звязку з цим позивач просить скасувати вищевказані накази.

Як визначено частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею; суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни. Відповідно до ч.9 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,27 га, цільове призначення якої є для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Грибовицької сільської ради Іваничівського району Волинської області.

Суд вважає, що звернення позивача з даним позовом зачіпає майнові інтереси власника земельної ділянки, оскільки позивач оспорює правомірність набуття громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спірної земельної ділянки та подальше її використання.

Тобто зазначений спір має приватно-правовий характер, стосується цивільних прав, що виникають із земельних відносин, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 09 грудня 2014 року № 21-308а14, від 16 грудня 2014 року № 21-544а14.

Відтак, даний спір виник не з управлінських дій суб'єкта владних повноважень та за своєю природою не є публічно-правовим, а є спором, що виник із земельних правовідносин та стосується реалізації права власності особи на землю, у звязку із чим він не підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Грибовицька сільська рада про визнання протиправними дій, скасування наказів, скасування реєстрації права власності земельних ділянок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень слід відмовити.

Згідно із частиною пятою статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Так, за правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, позивачу необхідно розяснити, що він має право звернутися до суду з цим позовом в загальному порядку, подавши позовну заяву до Іваничівського районного суду Волинської області.

Позивачу необхідно також розяснити право звернутися до суду із клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ (з наступними змінами та доповненнями).

Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною пятою статті 170, статтями 248, 256, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Грибовицька сільська рада про визнання протиправними дій, скасування наказів, скасування реєстрації права власності земельних ділянок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Копію ухвали надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня підписання ухвали суддею.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.В. Мачульський