Справа № 1940/1730/18
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1730/18

25 жовтня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Гавіловської Х.М., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Гаврилюк З.Б., представника третьої особи без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Намаки З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної міграційної служби у Тернопільській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління служби безпеки України в Тернопільській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби у Тернопільській області (УДМС України в Тернопільській області) в якому просить суд скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Тернопільської області щодо скасування дозволу на імміграцію від 19.04.2018 та визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 та зобов'язати повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням від 19.04.2018 №22 відповідача скасовано дозвіл на імміграцію позивача та визнано недійсною посвідку на посвідку на постійне місце проживання. Позивач не погоджується із прийняттям вказаного рішення, посилаючись на те, що в оскаржуваному ним рішенні зазначається, що дозвіл на імміграцію в Україну було скасовано на підставі п. 1,3,5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», однак жодних доводів які б свідчили про те, що позивачем надано не правдиві відомості про перетин державного кордону "Аркан" та про наявність у нього фінансових зобов'язань, які б створювали загрозу національним інтересам України не приведено у рішенні. Вважає, що рішення відповідача прийняте на підставі негативних рекомендацій органів Служби Безпеки України, однак дана інформація відповідачем не перевірялась і не відповідає фактичним обставинам справи.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.09.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав 24.09.2018 відзив на позовну заяву (аркуш справи 23-33) в якому зазначено, що рішення від 19.04.2018 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну прийнято із дотриманням діючого законодавства. Також зазначено, що з листа від 22.02.2018 Управління СБ України в Тернопільській області вбачається, що у ході виконання ними завдань, визначених чинним законодавством України, отримано інформацію про наявність в діях громадянина Азербайджану ОСОБА_4 ознак діяльності на шкоду національним інтересам держави. УДМС України в Тернопільській області всебічно, у встановлений термін вивчено матеріали надані Управлінням СБ України в Тернопільській області та на підставі результату аналізу інформації 19.04.2018 прийнято рішення № 22 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_4. Разом з тим, представник відповідача зазначала, що питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області (аркуш справи 122).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області подало пояснення щодо позову в якому зазначено, що під час виконання Управлінням завдань згідно компетенції встановлено, що у процесі здійснення Позивачем підприємницької діяльності, у останнього виникли зобов'язання фінансового характеру на загальну суму 53590,88 грн (у тому числі Тернопільська ОДПІ ГУ ДФС в Тернопільській області - 3803,85 грн, Управління ПФУ в Тернопільській області - 3469,65 грн.) Внаслідок цього, Головним територіальним управлінням юстиції у Тернопільській області стосовно ОСОБА_4 відкрито ряд виконавчих проваджень. У діях ОСОБА_4 вбачались ознаки створення загроз національній безпеці - наявних та потенційно можливих явищ і чинників, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України. Зокрема зазначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо дії іммігранта створюють загрозу національній безпеці України та громадському порядку в Україні (аркуш справи 130-132).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 10.12.2014 звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну до Тернопільського МВ УДМС України в Тернопільській області на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" (аркуш справи 34).

Посвідчення його особи та громадянство Республіки Азербайджан підтверджено паспортним документом серії НОМЕР_3, виданим 29.07.2008 Міністерством внутрішніх справ, терміном дії до 25.07.2018 (аркуш справи 35-37).

В Україну громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_4 прибув 08.12.2014 по вищевказаному паспортному документу через КПП "Козача Лопань", що було підтверджено проставленим відповідним штампом.

Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області 23.04.2018 у відповідності до п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію" стосовно громадянина Азербайджану ОСОБА_4 було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну (аркуш справи 12). Вказаний громадянин 30.04.2015 УДМС України в Тернопільській області документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2, терміном дії - безстроково (аркуш справи 14) .

Управлінням Служби Безпеки України в Тернопільській області у ході виконання завдань визначених чинним законодавством України, отримано інформацію про наявність в діях громадянина Азербайджану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ознак діяльності на шкоду національним інтересам держави, що стало підставою для їхнього звернення до УДМС України в Тернопільській області (аркуш справи 15).

Зокрема, вжитими заходами було встановлено, що в процесі здійснення вказаним іноземцем підприємницької діяльності (08.07.2009 зареєстрований як фізична особа підприємець та взятий Тернопільською ОДПІ Головного Управління ДФС в Тернопільській області на облік як платник єдиного податку, основний вид діяльності: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, обслуговування напоями) у останнього виникли зобов'язання фінансового характеру на суму 53590,88 грн. (у тому числі на користь Тернопільської ОДПІ Головного Управління ДФС в Тернопільській області 3803,85 грн. Управління ПФУ в Тернопільській області - 3469,65 грн.). З метою примусового виконання зазначених зобов'язань органами Державної виконавчої служби стосовно ОСОБА_4 відкрито ряд виконавчих проваджень. Станом на 19.02.2018 заборгованість не погашена (аркуш справи 15).

Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області, керуючись ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки України», п. 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» та Постанови КМ України №1983 від 26.12.2002 "Про затвердження порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень" (далі - Порядок) просив Управління ДМС України в Тернопільській області розглянути питання щодо скасування дозволу на імміграцію та визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні громадянина Азербайджану ОСОБА_4.

На підставі викладеного Закону, з урахуванням вимог пункту 1, 3, 5 частини 1 статті 12 «Про імміграцію», пунктів 21, 22 Порядку та пункту 18 Порядку оформлення 19.04.2018 підготовлено обґрунтований висновок (аркуш справи 16-17) про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 із посиланням на норми законодавства на підставі яких в подальшому, а саме, 19.04.2018 прийнято рішення №22 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (аркуш справи 18).

Позивач, вважаючи своє право порушеним, звернувся із адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регулюються Конституцією України, Законом України «Про імміграцію» та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про імміграцію» визначені умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з п.3 ч.1 ст.6 Закону України «Про імміграцію» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Пунктом 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо з'ясується, дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Пунктами 21 - 24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26.12.2002р. №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію».

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно п. 18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.12 р. №251, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України "Про імміграцію".

В даному випадку, Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області при прийнятті рішення від 19.04.2018 №22 про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивача, керувалося п.1,3,5 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію". Тобто, компетентний орган дійшов висновку, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інформація надана позивачем свідомо неправдива.

Згідно матеріалів справи, підставою для висновку про те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України став той факт, що в процесі здійснення позивачем підприємницької діяльності у нього виникли зобов'язання фінансового характеру на суму 53590,88 грн. (у тому числі на користь Тернопільської ОДПІ Головного Управління ДФС в Тернопільській області - 3803,85 грн, Управління ПФУ в Тернопільській області - 3469,65 грн).

Суд встановив, що фінансове зобов'язання позивача перед Тернопільською ОДПІ Головного Управління ДФС у Тернопільській області погашене 08.02.2018, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- листом від 23.10.2018 Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області №3.1-15/5199 в якому зазначено, що виконавче провадження по виконавчому документу (вимога №Ф-У 54719-17 від 04.08.2016 ТОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області на суму 3803,85 грн, стягувачем яких було Тернопільська ОДПІ Головного Управління ДФС у Тернопільській області, повернуто стягувачу;

- листом від 25.10.2018 Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому зазначено, що заборгованість позивача з єдиного соціального внеску, яку допустив ОСОБА_4 у сумі 3803,85 погашена 08.02.2018.

Крім того, суд встановив, що фінансове зобов'язання перед Управлінням ПФУ в Тернопільській області в сумі 3469,65 позивачем також погашене.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що станом на 01.10.2018 у позивача є наявна заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 654,46 грн, оскільки даний факт не був підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, Управління Служби безпеки України в Тернопільській області у своїх письмових поясненнях посилається на ст. 7 Закону України "Про основи національної безпеки України", відповідно до якої, до основних загроз національним інтересам і національній безпеці України, серед інших, віднесено: нестабільність у правовому регулюванні відносин у сфері економіки, в тому числі фінансової (фіскальної) політики держави; відсутність ефективної програми запобігання фінансовим кризам; зростання кредитних ризиків; ослаблення системи державного регулювання і контролю у сфері економіки; відсутність ефективної програми запобігання фінансовим ризикам; посягання з боку окремих груп та осіб на економічний потенціал України, права і свободи громадян, тощо. Крім того зазначено, що у Тексті Стратегії національної безпеки України, схваленої РНБО України та затверджена Указом Президента України від 26.05.2015 №287/2015 ці загрози деталізовано та описано більш детально, у тому числі про те, що "Економічна криза та виснаження фінансових ресурсів держави" є актуальною загрозою національній безпеці України (п.3.4).

Законодавством більш детально не врегульовано питання, які конкретно обставини є достатніми для висновку про скасування дозволу на імміграцію згідно ч. 3 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", зокрема, чи є достатнім для цього висновку факт зобов'язання фінансового характеру, тощо. Зокрема, суд зазначає, що економічна криза та виснаження фінансових ресурсів держави не мають жодного відношення до фінансових зобов'язань особи по сплаті податків у незначному розмірі (3803 грн 85 коп.).

Відповідно, це питання віднесено до дискреційних повноважень компетентного органу - центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції та його територіальних відділень, які при прийнятті рішення щодо конкретного випадку самостійно визначають, чи дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що на момент прийняття 19.04.2018 відповідачем оскаржуваного рішення №22 про скасування дозволу на імміграцію, фінансових зобов'язань перед Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області та перед Управлінням ПФУ Тернопільської області, які були підставою для прийняття даного рішення у позивача не було. Тому, суд зазначає, що інформація, яка надана Упправлінням СБУ в Тернопільській області, відповідачем не перевірялась.

Щодо посилань представника відповідача на наявність заборгованості позивача по сплаті аліментів, то суд також хоче зазначити, що це питання не було предметом дослідження відповідачем при складанні висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідача (аркуш справи 81-84).

Згідно з правової позиції ЄСПЛ, викладеної у п. 66 рішення CASE OF NUNEZ v. NORWAY (заява № 55597/09), звертаючись до питання про дотримання вимог Конвенції, Суд наголошує, що державна має право згідно усталеної практики міжнародного права та як суб'єкт договірних зобов'язань контролювати в'їзд іноземців на свою територію та їх перебування на своїй території (див. між іншим, Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom, рішення від 28 травня 1985, Series A no. 94, p. 34, § 67, Boujlifa v. France, рішення від 21 October 1997, Reports of Judgments and Decisions 1997 VI, p. 2264, § 42). Конвенція не гарантує право іноземця в'їздити або проживати на території конкретної країни.

Щодо посилання відповідача на те, що дата-штамп про перетин державного кордону України, які містяться у наявних у матеріалах справи копіях сторінок паспортного документа не відповідають інформації зазначеній у базі Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», отже, є надана позивачем свідомо неправдива, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що відповідно до висновку про надання дозволу на імміграцію від 23.04.2015 жодних зауважень щодо перетину кордону та законності перебування позивача на території України не встановлено. Крім того, суд зазначає, що представником позивача не заперечується факт перебування позивача на кордоні в районі пункту перетину "Аркан" , проте позивач не несе відповідальності за інформацію, яка надавалась Держприкондон службою. Слід зауважити, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не встановлено вини позивача у незаконному перетині державного кордону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

При цьому при обранні способу захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до норм чинного законодавства повноваження відповідача щодо прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію в Україну є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією відповідного органу ДМС України.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноваженим на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Разом з тим, Управління Державної міграційної служби в Тернопільській області, як суб'єкт владних повноважень, повинно діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а її дискреційні повноваження обмежені вимогами цих законів.

За таких обставин, суд обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача та використовуючи повноваження надані ч.2 ст.9 КАС (в частині виходу за межі позовних вимог), прийшов до висновку про зобов'язання Управління Державної міграційної служби в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням правової оцінки рішення відповідача по даному питанню, наданому в мотивувальній частині рішення суду. Тобто в даному випадку суд користується повноваженнями, які визначені абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Державної міграційної служби України у Тернопільській області.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області №22 від 19.04.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

3. Зобов'язати Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням правової оцінки даного питання, викладеного в мотивувальній частині рішення суду.

4. Стягнути з державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області в користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп. сплачений згідно квитанції №85 від 20.06.2018.

Реквізити сторін: позивач - ОСОБА_4: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1; відповідач - Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області: 46001. м.Тернопіль, бул. Т.Шевченка, 10, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.