Справа № 752/24729/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ратошнюка Дмитра Олександровича на рішення Голосіївського районного суду міста Києві від 17 травня 2018 року, повний текст якого складено 11 червня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ратошнюка Дмитра Олександровича про визнання незаконними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Голосіївського районного суду міста Києві з позовом до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ратошнюка Дмитра Олександровича (далі - Відповідач, Інспектор поліції) про:

- визнання незаконними дій Інспектора поліції щодо складання постанови серії АР №786090 від 14.11.2017 року про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. за порушення ч. 3 ст. 140 КУпАП;

- визнання протиправною та скасування постанови серії АР №786090 від 14.11.2017 року про адміністративне правопорушення і закриття провадження у справі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.05.2018 року позов задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як начальник дільниці з монтажу та пусконалагоджувального обладнання зовнішньої і внутрішньої візуалізації, посада якого відноситься до категорії «керівники», є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП. Водночас, суд зазначив, що, всупереч Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, Відповідачем не було складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами та схемою. Крім того, суд підкреслив, що всупереч вимог ч. 5 ст. 258 КУпАП, Інспектором поліції не складено протокол про адміністративне правопорушення, адже ОСОБА_2 заперечував проти його вчинення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому наголошує на тому, що, по-перше, Позивач є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, по-друге, Відповідач в силу ч. ч. 4, 5 ст. 258 КУпАП не повинен складати протокол про адміністративне правопорушення, по-третє, ОСОБА_2 не заперечує, що місце проведення робіт не було огороджено належним чином, по-четверте, судом не було враховано фото з нагрудної камери Інспектора поліції та письмового відзиву на позов.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.10.2018 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Інспектором поліції 14.11.2017 року було складено постанову серії АР №786090 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 9; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення правил, норм та стандартів по обладнанню місця провадження робіт СОУ 45.2-6:2006 застосовано передбачене ч. 3 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 14.11.2017 року о 15:05 у м. Борисполі на перехресті вулиць Київський шлях та вул. Камінського громадянин ОСОБА_2, (керівник відділу монтажу СЕА «Електротехніка»), будучи відповідальною особою за роботи по встановленню світлофорного об'єкту, порушив правила, норм та стандартів по обладнанню місця провадження робіт СОУ 45.2-6:2006.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 258, 268, 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, та Стандарту України СОУ 45.2-6:2006, суд першої інстанції прийшов до висновку, що попри те, що Позивач є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, відсутність належних та допустимих доказів вини ОСОБА_2 в його вчиненні є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що ч. 3 ст. 140 КУпАП передбачає відповідальність на посадових осіб суб'єктів господарської діяльності за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Визначаючи належність ОСОБА_2 до суб'єкта правопорушення, передбаченого даною частиною статті 140 КУпАП, суд першої інстанції вірно встановив, що згідно наказу №SET00000001-H-00000160 від 12.01.2017 року Позивача 13.01.2017 року прийнято на роботу до ТОВ «СЕА Електротехніка» на посаду начальника дільниці з монтажу та пусконалагоджування обладнання зовнішньої та внутрішньої візуалізації (а.с. 10).

Згідно Типової посадової інструкції начальника будівельної дільниці, останній належить до професійної групи «Керівники».

Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 64. Будівельні, монтажні та ремонтно-будівельні роботи), затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №249 від 13.10.1999 року, керівник забезпечує виконання виробничих завдань відповідно до графіків і проектів виконання будівельних, монтажних, ремонтно-будівельних, дорожньо-будівельних робіт, введення об'єктів у дію у встановлені строки; забезпечує додержання технологічної послідовності під час виконання будівельно-монтажних робіт; організовує виконання будівельно-монтажних робіт згідно з проектною та технологічною документацією, будівельними нормами та правилами, технічними умовами й іншими нормативними документами; та повинен знати будівельні норми та правила, технічні умови виконання й приймання будівельно-монтажних і пусконалагоджувальних робіт (днопоглиблювальних, капітальних виправних та колійних, з вишкобудування, з ремонту та налагоджування енергетичного устаткування).

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та твердженням Апелянта про те, що ОСОБА_2, будучи начальником дільниці з монтажу та пусконалагоджування обладнання зовнішньої та внутрішньої візуалізації, є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Згідно Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №439 від 10.09.2014 року, Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та в межах своїх повноважень здійснює розроблення стандартів і норм з будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за погодженням з відповідними державними органами з безпеки дорожнього руху, створення фонду галузевих будівельних норм.

Відповідно до Розділу 1 Стандарту Укравтодору СОУ 45.2-6:2006 «Безпека дорожнього руху. Порядок огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт з будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг», цей стандарт установлює порядок огородження та організацію безпеки дорожнього руху на ділянках та місцях проведення робіт у межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування.

Розділом 5 даного стандарту передбачено застосування тимчасових технічних засобів організації дорожнього руху, як: пересувний знак-сигналізатор небезпеки, дорожні знаки, розмітка дорожня, світлофори, тимчасова стримувальна система для транспорту, огородження дорожні тимчасові, тимчасові містки для пішоходів.

Приписами ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що технічні засоби це спеціальні технічні засоби, призначені для організації та регулювання дорожнього руху (дорожні знаки, інформаційні табло, дорожня розмітка, сигнальні стовпчики, транспортні та пішохідні огородження різних типів, світлофорне обладнання тощо).

Разом з тим, згідно п. 3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року (далі - Інструкція №1395), при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою - третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Як вірно підкреслив суд першої інстанції, доказів складання акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами та схемою Інспектором поліції не надано.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відтак, відсутність складеного в установленому згаданою вище Інструкцією №1395 порядку акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами та схемою дає підстави для висновку, що допустимих у розумінні ч. 2 ст. 74 КАС України доказів вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, Інспектором поліції не надано.

У контексті наведеного посилання Апелянта на безпідставне неврахування судом першої інстанції фотознімку з нагрудної камери Відповідача (а.с. 44) в якості доказу вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки відповідний документ може бути оцінений виключно у сукупності за наявності складеного та доданого до постанови про накладення адміністративного стягнення акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами та схемою. Крім того, доводи Інспектора поліції про те, що ОСОБА_2 не заперечується факт вчинення правопорушення, як і те, що судом першої інстанції не було враховано відзив на позов, матеріалами справи не підтверджуються.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Голосіївського районного суду міста Києва про наявність правових підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії АР №786090 від 14.11.2017 року як такої, що винесена Інспектором поліції із порушенням вимог чинного законодавства без наведення належних та допустимих доказів вини Позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірним посилання Апелянта на необґрунтованість твердження суду першої інстанції про те, що Відповідач в силу ч. 5 ст. 258 КУпАП повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У частинах 4, 5 ст. 258 КУпАП закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 4 розділу 1 Інструкції №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відтак висновок суду першої інстанції про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення у випадку притягнення особи до відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП навіть у випадку, коли така особи заперечує проти вчинення правопорушення, є безпідставним та не узгоджується з приписами ст. 258 КУпАП та п. 4 розділу 1 Інструкції №1395, на чому вірно наголосив Апелянт.

За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку, що оскаржувана Позивачем постанова Інспектора поліції прийнята останнім без достатніх на те правових підстав. Однак, обґрунтовуючи свою позицію, Голосіївський районний суд міста Києва помилково зазначив про обов'язок Відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим рішення суду підлягає зміні у мотивувальній частині згідно положень ст. 317 КАС України.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, однак обґрунтував його з неправильним застосуванням норм матеріального права, зазначивши про обов'язок Інспектора поліції скласти протокол про адміністративне правопорушення, який, у випадку притягнення особи до відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП, не складається. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, зазначивши, що підстави для задоволення позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 271, 272, 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ратошнюка Дмитра Олександровича на рішення Голосіївського районного суду міста Києві від 17 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ратошнюка Дмитра Олександровича про визнання незаконними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києві від 17 травня 2018 року - змінити, зазначивши, що підстави для задоволення позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.І. Шурко