Справа № 520/8524/18
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 р. № 520/8524/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати дії та рішення №54 від 20.07.2018 Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII протиправними; скасувати рішення Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відмову в призначенні пенсії за вислугу років від 20.07.2018 за №54; зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити та проводити виплати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ з 17.07.2018, тобто з дати звернення, виходячи із розрахунку 60% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідки прокуратури Харківської області від 12.07.2018 №18-277 без обмежень її максимального розміру.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що оскаржувані дії відповідача є незаконними, оскільки вони порушують право позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 08.10.2018 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу 16.10.2018, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача 02.11.2017 було подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

23.10.2018 представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження, в якому просить залишити позов без розгляду в порядку ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України та закрити провадження по справі.

В обґрунтування даного клопотання представник відповідача зазначив, що згідно ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160. 161. 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом; після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

В клопотанні відповідач зазначає, що станом на 22.10.2018 існує Постанова Верховного суду України від 06.03.2018 року за №К/9901/21359/18 постановлена за результатами касаційного перегляду справи №642/1039/17 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Ленінському районі м. Харкова щодо призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру». Вказаною постановою Верховного суду України касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №642/1039/17 від 26.04.2017 року залишено без змін.

30.10.2018 позивач подала до канцелярії суду заперечення проти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного клопотання.

В обґрунтування даного заперечення проти клопотання позивач зазначила, що нею подавалась позовна заява до УПФУ в Ленінському районі м. Харкова щодо призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991.

Наразі позивачем подано позов до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про призначення та виплату пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014.

Таким чином правові підстави позовних вимог та предмет вказаних двох позовів є абсолютно різними та жодним чином не мають відношення один до одного.

Крім того, позивач в запереченнях проти клопотання зазначає, що відповідно до п. 11 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У той же час ст. 238 КАС України визначає, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже правові підстави до закриття провадження за позовом ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії наразі відсутні, як і відсутні підстави залишення її без розгляду, а відповідно клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 17 липня 2018 року, працюючи на посаді заступника начальника відділу підтримання державного обвинувачення в апеляційному суді прокуратури Харківської області звернулась із письмовою заявою до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про призначення позивачу пенсії за вислугу років, надавши всі необхідні документи відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Згідно із зазначеною нормою прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років не залежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2017 по 30.09.2018 - 23 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

У серпні поточного року позивач отримала рішення Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 20.07.2018 за №54 про відмову в призначенні їй пенсії за вислугу років.

Відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років, управління послалося на те, що ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ визначено, що пенсія призначається незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше - 23 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців, а моя вислуга років становить 22 роки 2 місяці 21 день, з них 2 роки 4 місяці 28 днів - половина строку навчання у вищому навчальному юридичному закладі.

Суд зазначає, що на час звернення до відповідача вислуга років позивача складала - 23 років 8 місяців 10 днів, з них стаж роботи в органах прокуратури на посадах прокурорів складає 19 років 10 місяців 8 днів, з них на керівних посадах прокурорів - 16 років 9 місяців 13 днів.

Також до вислуги років згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, який складає відповідно 3 роки 10 місяців 2 дні.

Так, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі Національної юридичної академії України імені ОСОБА_2 складає 02 роки 05 місяців 12 днів (04 роки 09 місяців 27 днів / 2 = 02 роки 05 місяців 12 днів).

Також, ОСОБА_1 з 01.09.1990 по 28.06.1993 навчалась на денній формі навчання за спеціальністю «Право та організація соціального забезпечення» у Чернігівському юридичному технікумі, наразі згідно з указом Президента України від 04.10.2013 №544/2013 Чернігівський національний технологічний університет. Отже половина строку навчання у зазначеному університеті складає 1 рік 04 місяці 29 днів.

Вислуга років - період трудової діяльності, який вираховується роками і при окремих умовах надає право на пенсію та відповідні пільги (додаткові відпустки, грошові виплати тощо). Законодавством встановлено деякі категорії працівників і військовослужбовців пенсії за вислугу років, яким призначається як правило, незалежно від віку й працездатності.

Види трудової діяльності, що зараховувалися до стажу роботи, який давав право на трудову пенсію у період до 01.01.2004, визначено ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Згідно з п. «д» даного Закону, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах із підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.

Отже час навчання зараховується до страхового стажу, але за умови, що після навчання присвоєна кваліфікація та навчання відбулося до 01.01.2004.

Таким чином, зарахування вищезазначених строків навчання ґрунтується на вищевказаних нормах Закону.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Таким чином ОСОБА_1 має право на пенсію за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», а за вимогами ч. 1 ст. ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» достатньою для призначення пенсії з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року є вислуга років 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців. Тобто стаж позивача 23 роки 8 місяців 10 днів, є достатнім для призначення пенсії за вислугою років.

Вказане підтверджено відповідно до записів у трудовій книжці серії АС №011385, яка відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи, та копією диплома ХА №10369137 з додатком з 01.09.1993 по 27.06.1998 та копією диплома МТ №826512 від 28.06.1993 реєстраційний №11860.

На день звернення до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова діяв Закон України "Про прокуратуру" №1697-VІІ, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема у період з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 у справі №212/6157/16-а за позовом фізичної особи до управління ПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до зазначеної постанови Верховного Суду України, зазначено, що на час прийняття Закону №213-VІІІ, а також з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон №1789-ХІІ, а з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон №1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стаття 86), а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, який є спеціальним до спірних правовідносин; будь-яких змін до статті 86 вказаного Закону щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до органів ПФУ про призначення пенсії за вислугу років законодавцем, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та на час розгляду справи не прийнято, положення статті 86 Закону № 1697-VІІ є чинними, а отже, можуть бути застосовані при призначенні пенсії працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення відповідної вислуги років.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому критеріями, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження, є «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики» (рішення Конституційного Суду України від 11.10.05 №8-рп/2005).

Відповідно до рішень Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99, 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, в органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

При цьому Конституційний Суд України вважає, що багато таких "пільг", встановлених, зокрема Законом України "Про прокуратуру", є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності цієї категорії громадян, ефективного функціонування відповідного органу.

Згідно статті 64 Конституції України, зупинення дії конституційного права на забезпечення передбаченого статтею 46 Конституції України рівня життя можливе лише за умови введення відповідно до пункту 31 частини 1 статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України надзвичайного стану.

Таким чином, виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави, а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Згідно з частиною 1 статті 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Правові позиції Конституційного Суду України, викладені в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011, вказують на те, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Згідно зі ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із зазначеною нормою та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» принцип верховенства права застосовується судом з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та судової практики Європейського суду з прав людини.

За таких обставин підлягає врахуванню те, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

У справах "ОСОБА_3 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, Рішення від 20.11.1995, серія А, N 332, с 21, п. 31; пункт 21 Рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України").

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 Рішення ЄСПЛ від 02.03.2005 у справі "Von Maltzan and Others v. Germany").

Таким чином, відповідно до рішень ЄСПЛ певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, а інтерпретація вимоги як такої, що може вважатися "активом", полягає у тому, що вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) - на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Крім цього, у рішенні від 26.06.2014 в справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ вказано, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (п. 52).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, ОСОБА_1 перебуваючи на службі в органах прокуратури, мала законні сподівання на отримання пенсії за вислугу років відповідно до положень ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Статтею 21 Конституції України встановлено рівність усіх перед законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання дане рішення суду в частині виплати пенсії позивачу у межах суми за один місяць.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином позивач має законне право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону №1697-VІІ, а дії та рішення Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова є такими, що порушує законні права ОСОБА_1

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61015, РНОКПП НОМЕР_1) до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 2 під., 3 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії та рішення №54 від 20.07.2018 Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII протиправними.

Скасувати рішення Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відмову в призначенні пенсії за вислугу років від 20.07.2018 за №54.

Зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити та проводити виплати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ з 17.07.2018, тобто з дати звернення, виходячи із розрахунку 60% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідки прокуратури Харківської області від 12.07.2018 №18- 277 без обмежень її максимального розміру.

Звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов