Справа № 522/21707/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/746/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2018 року м. Одеса

Приморського районного суд м. Одеси у складі

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору військової частини НОМЕР_2 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України) про визнання протиправними бездіяльність та зобов`язання провести розрахунок та виплату, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
До суду 16.11.2017 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору військової частини НОМЕР_2 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України), за яким просив:

1.Визнати протиправним бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 з 25.09.2017р. компенсації по втраті частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р.;

2.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошового доходу у розмірі 5827 грн. 12 коп. у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р. згідно роздаточної відомості №586;

3. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень.

Посилався на те, що 13.04.2017 року набрала законної сили постанова Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 року по справі №815/5044/16. Даною постановою було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити капітану 1го рангу ОСОБА_1 грошове забезпечення, визначене ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» по займаній ним посаді в Командуванні ВМС ВС України за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р. у розмірі 48059,93 грн. (сорок вісім тисяч п`ятдесят дев`ять гривень 93 коп.) до виплати.

25.07.2017 року Приморським відділом ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54391341 на виконання виконавчого листа №815/5044/16, виданого судом 31.05.2017 року.

Посилався на те, що згідно послужного списку його особової справи позивач з 01.08.1971 року по 14.11.2016 року включно безперервно проходив військову службу в збройних силах і як військовослужбовець; з 14.05.2015 року по 14.11.2016 року включно позивач знаходився на грошовому забезпечення в воєнній частині НОМЕР_1 .

У рамках виконавчого провадження 25.09.2017 року грошові кошти у розмірі 48 059,93 грн. були перераховані з рахунку воєнної частини НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача, розрахунок вказаних коштів наявний у роздаточній відомості №586, складеної та підписаної посадовими особами воєнної частини. Отже, позивач посилався на те, що йому як воєнному ВСУ щомісячне грошове забезпечення за період з 26.06.2016 року по 14.11.2016 року включно фактично було виплачено лише 25.09.2017 року (тобто з порушенням строків виплати). Таким чином позивач вважає, що з боку воєнної частини є порушення його прав, що полягає у невиплаті йому компенсації втрати частини його грошового доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати. Посилався на те, що про порушення його прав йому стало відомо після отримання 25.09.2017 року копій вищевказаної роздаточної відомості.

Також посилався, що протиправна бездіяльність посадовими особами воєнної частини було вчинено по відношенню до нього ще у листопаді 2016 року при виплаті йому грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включено та з цього приводу він звернувся з відповідним позовом до Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/8826/17). Зазначене, на думку позивача, свідчить про цілеспрямоване і навмисне порушення посадовими особами воєнної частини протягом тривалого часу його прав як військовослужбовця та громадянина України у сфері грошового забезпечення. За вказаних обставин звернувся до суду з дійсним позовом.

Справа була передана на розгляд судді Тарасову А.В.. Ухвалою суду від 17.11.2017 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено відкрите судове засідання.

До суду 16.01.2018 року надійшов відзив від військової частини НОМЕР_1 , згідно якої позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Посилались на те, що позивачем помилково ототожнено трудові правовідносини та правовідносини, пов`язані з проходженням військової служби, вважають, що компенсація втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.06.2016 року по 14.11.2016 року не передбачена законодавством, які регулюють правовідносини з воєнними, а загальне законодавство щодо оплати праці не поширюється на військовослужбовців. Також заперечували щодо вимог ОСОБА_1 з приводу відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн., вважають такі вимоги позивача недоведеними та безпідставними (а.с.15-19).

На підставі Рішення Першої Дисциплінарної палата Вищої ради правосуддя №3943/1дп/15-17 від 07.12.2017 року до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати у відношенні судді ОСОБА_2 , відповідно до наказу керівника апарату суду №219/а від 08.12.2017 року, та на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_3 , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, здійснено потворний авторозподіл справи.

Дана справа була передана на розгляд судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 01.03.2018 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.04.2018 року.

До суду 06.04.2018 року надійшли доповнення воєнної частини до їх відзиву, згідно яких вказали, що аналізуючи роздавальну відомість №586, що міститься у матеріалах справи, то у вересні 2017 року на підставі постанови суду ОСОБА_1 було виплачено суму грошового забезпечення з 26.06.2016 року по 14.11.2016 року, тим самим, однією із граф в даній відомості є графа «нараховано». За оспорюваний період грошове забезпечення було нараховано у вересні 2017 року, а враховуючи те, що однією із основних умов виплати компенсації втрати частини доходу є нарахування громадянина належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат), а тому жодних законних підстав для виплати компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.06.2016 року по 14.11.2016 року не існує (а.с.51-54).

Ухвалою суду від 10.04.2018 року було залучено до участі у справі: у якості співвідповідача - Державну казначейську службу України; у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - військову частині НОМЕР_3 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України). Також витребувано з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) розрахунок компенсації капітану 1-го рангу ОСОБА_1 втрати частини доходів (грошового забезпечення) за період з 26.06.2016 року по 14.11.2016 року у зв`язку з порушенням строків його щомісячної виплати.

Розгляд справи було відкладено на 03.05.2018 року.

26.04.2018 року позивач наддав до суду розрахунок компенсації втрати частини грошового доходу на суму 5827 грн. 12 коп. у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р. згідно роздаточної відомості №586 (а.с.73-75).

До суду 03.05.2018 року надійшли пояснення від військової частини НОМЕР_2 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України), згідно яких вказали, що не згодні з позовними вимогами, вважають їх необґрунтованими. Зокрема, вважають безпідставними та недоведеними вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, посилались на відсутність будь-яких доказів щодо завдання позивачу такої моральної шкоди, доказів щодо обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди. Також посилались на те, що справа підлягає розгляду Одеським окружним адміністративним судом, а тому провадження по справі підлягає закриттю (а.с.77-79).

Від позивача 03.05.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача (а.с.81-85).

Розгляд справи, призначений на 03.05.2018 року, був відкладений за клопотанням сторін на 11.06.2018 року.

Від представника відповідача 21.05.2018 року до суду надійшли письмові заперечення на відповідь позивача від 03.05.2018 року (а.с.106-108), згідно яких також посилались на те, що при вирішенні питання про виплату компенсації втратити частини грошового доходу (заробітної плати) ключовим є наявність трудових правовідносин саме між працівником та роботодавцем, проте позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з відповідачем. Строки виплати грошового забезпечення встановлюються спеціальним законодавством. А саме наказом МОУ від 11.06.2008 року, яким затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», що на думку сторони відповідача ще раз підтверджує позицію щодо непоширення норм про оплату праці, в тому числі і Закону України «Про оплату праці» на військовослужбовців. Вважають, що виплата компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушення строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.07.2014 року по 19.05.2015 року не передбачено. Також військовим (спеціальним) законодавством не передбачений порядок та механізм розрахунку відповідної компенсації.

Ухвалою суду від 11.06.2018 року було відмовлено у задоволенні заяви представника військової частини НОМЕР_3 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України) Родзілевич Л.В. про передачу справи на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 11.06.2018 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 16.10.2018 року.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити, враховуючи при цьому наданим ним розрахунок компенсації втрати частини грошового доходу на суму 5827 грн. 12 коп. у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р. згідно роздаточної відомості №586.

Додатково пояснив, що проходив воєнну службу з 26.06.2016 року по 14.11.2016 року у військовій частині НОМЕР_2 ,але оскільки там не було власного фінансового органу, то грошовим забезпечення займалась військова частина НОМЕР_1 . 14.11.2016 року його розрахували, проте не було виплачено кошти у повному обсязі, у зв`язку з чим він звернувся з відповідним позовом до Одеського окружного адміністративного суду та 12.12.2016 року була винесена відповідна постанова про виплату йому грошового забезпечення за вказаних період. Постанова набрала законної сили 13.04.2017 року. Грошове забезпечення було виплачено йому 25.09.2017 року, тобто, на думку позивача, з порушенням строків їх виплати, про що свідчить відповідна роздаточна відомість №586. Отже вважає, що йому має бути нарахована та виплачена компенсація та положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» розповсюджується на всіх громадян, у тому числі і на військовозобов`язаних. Постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року визначено порядок розрахунку такої компенсації. Тому вважає, що в цій частині його вимоги є законними та обґрунтованими. З приводу моральної шкоди зазначив, що в 2009 році він був незаконно звільнений та в 2014 року за рішенням суду він був поновлений в Командуванні ВСУ, а в 2016 році його повторно було звільнено, проте не здійснено повний розрахунок з ним, тому він знову вимушений був йти до суду, де його позов було задоволено. Посилався на те, що по всім виплатам йому не було нараховано компенсацію втрати частини доходів, вважає це моральним насилллям над ним та порушує нормальний звичний для нього образ життя.

Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 Яременко Ю.Г.(що діє по довіреності) у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просив відмовити з урахуванням їх позиції, викладеної у відзиві та письмових запереченнях. Посилалась на те, що спеціальним законодавством не передбачено нарахування та виплату позивачу спірної компенсації, а трудове законодавство у даному випадку дані правовідносини не регулює. Також заперечував проти вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, вважає її недоведеною та заявлений розмір необґрунтованим.

Представника відповідача Державної казначейської служби України та представник третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору військової частини НОМЕР_2 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України) у судові засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд з урахуванням думки осіб, яку були присутні у судовому засіданні, на підставі ст. 205 КАС України, ухвалив слухати справу за відсутності представників відповідача та третьої особи, сповіщених належним чином.

Судом встановлено, що згідно послужного списку його особової справи позивач з 01.08.1971 року по 14.11.2016 року включно безперервно проходив військову службу в збройних силах і як військовослужбовець; з 14.05.2015 року по 14.11.2016 року включно позивач знаходився на грошовому забезпечення в воєнній частині НОМЕР_1 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 року, яка набрала законної сили 13.04.2017 року, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 , третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого наказом Міністра оборони України №428 від 13.05.2016р. (п.3), стягнення грошових коштів на відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити капітану І рангу ОСОБА_1 грошове забезпечення, визначене ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» по займаній ним посаді в Командуванні ВМС ВС України за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р. у розмірі 48059,93 грн. (сорок вісім тисяч п`ятдесят дев`ять гривень 93 коп.) до виплати.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 на користь позивача грошові кошти на відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 5 000 (п`ять) тисяч гривень солідарно.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

25.07.2017 року Приморським відділом ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54391341 на виконання виконавчого листа №815/5044/16, виданого судом 31.05.2017 року.

У рамках виконавчого провадження з примусового виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 року, 25.09.2017 року грошові кошти у розмірі 48 059,93 грн. були перераховані з рахунку воєнної частини НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача, розрахунок вказаних коштів наявний у роздаточній відомості №586, складеної та підписаної посадовими особами воєнної частини.

Як на підставу даного позову позивач посилався на те, що йому як військовослужбовцю щомісячне грошове забезпечення за період з 26.06.2016 року по 14.11.2016 року включно фактично було виплачено лише 25.09.2017 року (тобто з порушенням строків виплати), а отже позивач вважає, що має право на отримання компенсації по втраті частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р..

Згідно розрахунку позивача вказана сума компенсації складає 5827 грн. 12 коп..(а.с.75)

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (ст.2 цього Закону).

Згідно положень ст.2 вказаного Закону, під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» право на отримання компенсації виникає у зв`язку із затримкою виплати заробітної плати на строк понад один місяць, внаслідок чого відбулось знецінення національної валюти (інфляція), зростання цін, через що і встановлено законом виплату такої компенсації зарплати, яка «компенсує» її знецінену частину через такі допущені роботодавцем порушення строків виплати.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, відтворюють положення Закону N 2050-III і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно п. 5 Порядку, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення).

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Верховний Суд України у постанові від 11.07.2017 р. по справі №21-2003а16 констатував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 13 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Як далі вказав у своєму рішенні Верховний Суд України наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року по справі за № 487/6923/16-а.
Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 - 3 Закону N 2050-III, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Використане у статті 3 Закону N 2050-III та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Згідно положень ст. 6 Закону N 2050-III, компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.
Між тим, як встановлено судом, відповідач не здійснив нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому, вищевикладеним спростовуються твердження сторони відповідача, що нарахування та виплата такої компенсації передбачена лише у разі існування між сторонами трудових правовідносин, а тому суд не приймає їх до уваги.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захистити шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Аналізуючи дані положення процесуального законодавства, можна дійти висновку, що законодавцем передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що підстави позову ОСОБА_1 не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для його задоволення.

Крім того, стороною відповідача не спростовано розраховану позивачем суму компенсації, не надано жодних аргументів з приводу її недостовірності, а тому суд погоджується з розрахунком позивача проведений відповідно до п.4 Порядку.

Відповідно ст.139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 409, 60 грн. (одна тисяча чотириста дев`ять гривень 60 копійок).

З 23.10.2018 року по 29.10.2018 року суддя перебувала у відпустці, тому повний текст рішення суду складено 30.10.2018 року.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про оплату праці», Законом України « Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 2, 14, 19-20, 22, 47, 72-77, 118, 192, ч. 3 ст. 194, 205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 294 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) задовольнити частково.
Визнати протиправним бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 25.09.2017р. компенсації по втраті частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) компенсації втрати частини грошового доходу у розмірі 5827 грн. 12 коп. у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р. згідно роздаточної відомості №586 .

Відмовити у іншій частині позовних вимог.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 409, 60 грн. (одна тисяча чотириста дев`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 30.10.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.