Справа № 450/2195/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/372/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.

за участю секретаря Болюк Н. В.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРОПЛАСТ» на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 липня 2018 року про закриття провадження у справі № 450/2195/17 (ухвала винесена у м. Пустомити судом у складі головуючого судді Кіпчарського М. О.) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРОПЛАСТ» до Державного реєстратора Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_6 про визнання неправомірними та скасування реєстраційних дій, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львіввікнобуд», ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІРОПЛАСТ» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_6, у якому просило визнати неправомірною та скасувати реєстраційну дію, якою вилучено запис щодо заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом договору іпотеки.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 липня 2018 року провадження по справі закрито на підставі статті 183 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що предметом оскарження у даній справі є дії державного реєстратора, який є субєктом владних повноважень, а відповідно спори щодо оскарження його рішень чи дій відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просив її задовольнити.

Представники третіх осіб в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечили, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, просили у її задоволенні відмовити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча його належним чином було повідомлено про дату, час та місце його проведення, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, що зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що у липні 2009 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, яким забезпечувалось виконання всіх зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Львіввікнобуд» перед позивачем згідно укладеного договору поставки від 03 липня 2009 року № М-176/09. На предмет іпотеки було накладено заборону відчуження.

28 квітня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_2 від 24 лютого 2017 року державним реєстратором Лапаївської сільської ради Пустомитівського району вилучено запис щодо заборони відчуження нерухомого майна, яке було предметом договору іпотеки.

16 травня 2017 року проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки на іншу особу.

Не погодившись із вказаними діями державного реєстратора позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник із договірних правовідносин, а оскаржувані позивачем реєстраційні дії є похідними від даного спору, який не повязаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а відтак такий слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (надалі - Закон № 1952).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 4 цього Закону визначено, що державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: 3) право власності на обєкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина перша статті 11 Закону № 1952).

Частиною третьою статті 10 Закону № 1952 передбачено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обовязково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобовязані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обовязково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер обєкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 1952 заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Як передбачено частиною другою статті 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що державний реєстратор зобовязаний перевірити комплектність поданих документів, чи відповідають вони вимогам, установленим законом, а також, чи підтверджують вони набуття заявником відповідного права на нерухоме майно.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У частині першій статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, в тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Поряд із цим, у рамках даної справи, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договорів поставки та іпотеки) не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду. Позивач не порушував перед судом питання про визнання права на предмет іпотеки і своїх вимог цими обставинами не обґрунтовував. Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач не мав права прийняти спірні рішення та вчиняти спірні реєстраційні дії. Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

При цьому, суд зазначає, що питання підсудності даної справи було предметом дослідження під час апеляційного перегляду ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2018 року.

Так, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2018 року закрито провадження у даній справа. Така скасована ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд першої інстанції вказаним обставинам не надав належної оцінки, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Відповідно до приписів частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За наведених обставин суд вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо закриття провадження у справі, що відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції, наданих статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРОПЛАСТ» задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 липня 2018 року про закриття провадження у справі № 450/2195/17 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повний текст постанови складено 01.11.2018 року