Справа № 824/774/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/774/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюка О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюк О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Мар'ян С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Чернівецькій області, про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. №ЧВ-399/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/191 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 111690,00 грн.

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ/МГ-2ФС/192 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 37230,00 грн.

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП-3ФС/193 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 3723,00 грн.

- стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 12.07.2018 року по 13.07.2018 рік відповідачем проведено інспекційне відвідування, за результатами якого складено акт від 13.07.2018 року №ЧВ-399/18/423/АВ. Згідно акту відповідачем встановлено порушення позивачем вимог: пп. 6, ч. 1,3 статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), а саме працівник ОСОБА_5 був допущений до роботи без укладення трудового договору; Постанови КМУ Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу від 17.06.2015 року № 413, а саме не повідомлення позивачем про прийняття ОСОБА_5 на роботу; ч.2 ст.30 Закону України Про оплату праці, а саме не ведення у встановленому порядку обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці; ч. 1 ст. 83 КЗпП України, а саме при звільненні з роботи з 09.10.2017 року ОСОБА_7 згідно наказу №3 від 09.10.2017 року не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований ним період з 20.02.2017 року по 09.10.2017 року.

13.07.2018 року відповідачем винесено припис, який виконаний повністю позивачем. Однак, на підставі вищезазначеного акту відповідачем прийнято оскаржувані постанови №ЧВ-399/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/191 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 111690,00 грн., №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ/МГ-2ФС/192 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 37230,00 грн., №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП-3ФС/193 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 3723,00 грн.

Позивач не погоджується з вказаними рішеннями, оскільки накладення штрафу на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 111690,00 грн. та штрафу на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 3723,00 грн. є протиправним з огляду на те, що жодних належних і допустимих доказів фактичного допуску 12.06.2018 року позивачем сина ОСОБА_5 до роботи без оформлення трудового договору, відповідачем не здобуто під час інспекційного відвідування. Позивач не перебував у трудових відносинах зі своїм сином ОСОБА_5, а попросив лише останнього доставити автомобіль з вантажем в місце розвантаження товару, оскільки останньому потрібно було повернутись додому.

Стосовно рішення, яким відповідачем згідно абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 37230,00 грн. позивач зазначив, що не нарахував компенсацію за невикористану відпустку працівнику ОСОБА_7, оскільки він відпрацював лише 7 місяців. При цьому, після винесення припису відповідачем, про усунення виявлених порушень, позивачем виконано всі вимоги припису. Тому, позивач вважає, що самостійне виконання ним вимог припису і є підставою для звільнення його від відповідальності на підставі ч. 11 ст.7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що посадовими особами відповідача проведено інспекційне відвідування позивача відповідно до наказу №389 та направлення №04-172 від 11.07.2018 року, за інформацією Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області від 20.06.2018 №2091/39/4-18. Під час перевірки встановлено, наступні порушення: працівник ОСОБА_5 допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. Станом на день інспекційного відвідування трудовий договір з ОСОБА_5 не укладений. Вказане порушення підтверджується товаро транспортною накладною, яка виписана позивачем на імя свого сина, що зафіксовано працівниками Укратрансбезпеки під час зупинки транспортного засобу, та оформлено протоколом про порушення передбачене ч.1 ст.164. КУпАП.

Крім цього, у підприємця ОСОБА_3 не вівся у встановленому порядку облік виконуваної працівниками роботи, та бухгалтерський облік витрат на оплату праці, що є порушенням ч. 2 ст. 30 Закону України Про оплату праці.

Крім цього, позивач не повідомив про прийняття ОСОБА_5 на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку його як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за встановленою формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, що є порушенням ПКМУ №413.

За бухгалтерськими розрахунками по нарахуванню заробітної плати при звільненні з роботи, з 09.10.2017 року працівнику ОСОБА_7 згідно наказу № 3 від 09.10.2017 року не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований ним період з 20.02.2017 року по 09.10.2017 року.

Відповідач також зазначає, що дане порушення позивачем визнано, та подано інформацію про виконання припису, відповідно до якої після проведення інспекційного відвідування, 16.07.2018 року ОСОБА_7 нараховано компенсацію за невикористану відпустку.

Щодо посилань позивача на те, що ним виконано всі вимоги припису, відповідач вказав, що виконання припису про усунення порушень не звільняє субєкта господарювання від фінансової санкції.

За таких обставин, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Позивачем подано відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що посилання відповідача на протокол про адміністративне правопорушення №000604 від 12 червня 2018 року, який складений у відношенні ОСОБА_5 є безпідставними. Оскільки постановою Вижницького районного суду від 26 червня 2018 року провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_5 по ч.1 ст.164. КУпАП закрито у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також безпідставними є посилання відповідача на товарно-транспортну накладну замовника та вантажовідправника ТОВ Форест Драй, як на доказ виконання трудових обовязків ОСОБА_5 та порушення законодавства про працю, оскільки з території ТОВ Форест Драй на автомобілі виїжджав позивач, а його син ОСОБА_5 сів за кермо автомобіля, після того, як позивач був змушений за сімейними обставинами поїхати додому в с.Чорногузи.

Крім цього, позивач звертав увагу на те, що постановою Вижницького районного суду від 09.08.2018 року за вчинення правопорушення передбаченого ст.41 ч.1 КУпАП, а саме не нарахування, при звільненні ОСОБА_7, компенсації за невикористану відпустку, позивач звільнений від адміністративної відповідальності у звязку з малозначністю вчиненого правопорушення, де суд обмежився зауваженням.

Зазначив, що оскільки ОСОБА_7 пропрацював менше одного року, звільнився після 7-ми місяців роботи, позивач не знав, що у таких випадках, також необхідно сплатити компенсацію за невикористану відпустку.

На думку позивача накладені на нього штрафні санкції в розмірі 32230,00 грн. значно перевищують ступінь його вини в допущенні виявленого порушення та шкоди, заподіяної ОСОБА_7. При цьому, виявлені порушення при виконанні припису були усунуті.

З огляду на наведе вище, позивач просив задовольнити позов та визнати протиправною постанови про накладення штрафу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві, та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, заслухавши учасників справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 з 17.01.2002 року зареєстрований Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області, як фізична-особа-підприємець, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 0001484. (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_2 від 17.01.2002 року). (а.с. 17)

Згідно копії свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_3, виданого ДПІ у Вижницькому районі обраними видами діяльності позивача є:

16.10 Лісопильне та стругальне виробництво.

16.29 Виробництво інших виробів з деревини.

46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

49.41 Діяльність автомобільного вантажного транспорту.

23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва.(а.с. 18)

11.07.2018 року на підставі наказу Управління Держпраці у Чернівецькій області №389 від 11.07.2018 року, інформації Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області №2091/39/4-18 від 20.06.2018 року начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області видано направлення №04-172 головному державному інспектору Управління Держпраці у Чернівецькій області Митрофан Парасці Танасіївні для проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 тривалістю 2 робочих дні з 12.07.2018 року по 13.07.2018 року, з питань контролю за дотриманням вимог законодавства про працю, в тому числі укладення трудових договорів та оформлення трудових відносин з працівниками. (а.с. 19)

На підставі зазначеного направлення, у період з 12.07.2018 року по 13.07.2018 року головним державним Управління Держпраці у Чернівецькій області проведено інспекційне відвідування позивача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за результатами якого 13.07.2018 року складено акт інспекційного відвідування №ЧВ-399/18/423/АВ (а.с. 20-24).

Згідно вказаного акту, в ході інспекційного відвідування головним інспектором Митрофан П.Т. виявлено порушення законодавства про працю, а саме констатовано наступне:

- порушення пп.6 ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України "Укладення трудового договору". 12.06.2018 року в смт. Берегомет, вул. Центральна головним спеціалістом ВДК Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення II №000604 на гр.ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання АДРЕСА_1.

В протоколі про адміністративне правопорушення значиться, що ОСОБА_5 вчинив адміністративне правопорушення по вул. Центральній смт. Берегомет Вижницького району 12.06.2018 року о 13 год. 12 хв., а саме: здійснював господарську діяльність з перевезення вантажу на транспортному засобі ДАФ НОМЕР_4 без державної реєстрації як суб'єкт господарювання, та офіційно не працевлаштований. На момент складення протоколу гр. ОСОБА_5 пояснив, що не є приватним підприємцем, приватним підприємцем є його батько ОСОБА_3.

ПП ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність по вантажних перевезеннях на транспортному засобі ДАФ, який належить ОСОБА_5, згідно укладеного з ним договору позички транспортного засобу від 02.01.2018 року.

На день інспекційного відвідування 12.07.2018 року ФОП ОСОБА_3 пояснив, що 12.06.2018 року надавав послуги по перевезенню вантажу згідно договору з ТОВ ФОРЕСТ ДРАЙ та зазначив, що поїхав з сином ОСОБА_5 перегнати машину на розгрузку з с. Черешеньки до с. Комарівці, оскільки водій ОСОБА_8 на той момент був у м. Чернівці (за викликом трансбезпеки). ПП ОСОБА_3 та його син ОСОБА_5 в своїх поясненнях зазначили, що по дорозі в с. Черешеньку за сімейними обставинами ПП ОСОБА_3 необхідно було повернутися додому. Гр. ОСОБА_5 в поясненні зазначив, що на прохання батька (ОСОБА_3.) сів за кермо щоб доставити вантаж до с. Комарівці, по дорозі його зупинила служба Укртрансбезпеки.Прибувши до пункту призначення залишив автомобіль на розгрузці та поїхав маршруткою на навчання до м. Чернівці.

В ході інспекційного відвідування також встановлено, що послуги по перевезенню вантажу надавались Товариству з обмеженою відповідальністю ФОРЕСТ ДРАЙ згідно договору про надання послуг від 17.04.2018 року, укладеного між ПП ОСОБА_3 та ТОВ ФОРЕСТ ДРАЙ. За товаро-транспортною накладною (без відображення дати виписки) замовника та вантажовідправника ТОВ ФОРЕСТ ДРАЙ водієм є ОСОБА_5, вантаж для перевезення масою 15 тонн (пиломатеріал обрізний хвойної породи) отримав водій ОСОБА_5

При цьому відповідачем викладено висновок про те, що працівник ОСОБА_5 (12.06.2018 року) був допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Станом на день інспекційного відвідування трудовий договір з ОСОБА_5 не укладений;

- порушення Постанови КМУ Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу від 17 червня 2015 року №413.

ПП ОСОБА_3 не повідомив про прийняття ОСОБА_5 на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку його як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановленою формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

- порушення ч.2 ст. 30 Закону України Про оплату праці.

У підприємця не вівся у встановленому порядку облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці, а саме: не велася типова форма П-5 Табель обліку використання робочого часу, яка застосовується для обліку використання робочого часу всіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час, розрахунку заробітної плати, тощо; відсутні бухгалтерські документи щодо виплати заробітної плати за відпрацьований працівниками період;

- порушення ч.1 ст.83 КЗпП України. За бухгалтерськими розрахунками по нарахуванню заробітної плати встановлено, що при звільненні з роботи з 09.10.2017 року ОСОБА_7 згідно наказу №3 від 09.10.2017 року не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований ним період з 20.02.2017року по 09.10.2017року.

13.07.2018 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Чернівецькій області видано припис №ЧВ-399/18/423/АВ/П, яким зобов'язано позивача усунути виявлені під час перевірки порушення до 20.07.2018 року, про що повідомити Управління. (а.с. 25-26)

16.07.2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення №ЧВ-399/18/423/АВ/П/2ПТ про порушення позивачем пп.6 ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, відповідальність за які передбачено ч.3 ст.41 КУпАП (а.с.37-38)

16.07.2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ про порушення позивачем ч.2 ст. 30 Закону України Про оплату праці, відповідальність за які передбачено ч.1 ст.41 КУпАП (а.с. 39-40)

На виконання припису, та у вказані у ньому строки позивачем надано до Управління Держпраці у Чернівецькій області наступні документи:

1. довідку Чернівецького національного Університету імені Юрія Федьковича №817 від 11.10.2017 року про те, що його син ОСОБА_5 навчається на 5 курсі денної форми навчання вказаного навчального закладу, термін закінчення навчального закладу - 31.12.2018 року. Повідомлено, що він не є найманим працівником у ФОП ОСОБА_3, і трудовий договір з ним не укладався. (а.с. 28)

2. наказ №2 від 16.07.2018 року Про прийняття на роботу працівників, яким ОСОБА_7 прийнято на роботу на робоче місце машиніста крана автомобільного з 16.07.2018 року з оплатою праці не нижче встановленого розміру мінімальної заробітної плати. (а.с. 29)

3. повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття на роботу ОСОБА_7 за встановленою постановою КМУ від 17.06.2015 року №413 формою (а.с. 30).

4. наказ №3 від 16.07.2018 року Про нарахування відпускних при звільненні з роботи, яким нараховано компенсацію за невикористану відпустку ОСОБА_7 за відпрацьований період машиністом автомобільного крана з 20.02.2017 року по 09.10.2017 року. (а.с. 31)

5. розрахунок відпускних при звільненні з роботи ОСОБА_7 та відомість на виплату йому грошей №2 від 16.07.2018 року. (а.с. 32-33)

6. табель обліку використання робочого часу за червень 2018 року. (а.с. 34-35)

7. відомість №6 від 15.07.2018 року, про виплату грошей працюючим у позивача найманим працівникам.

02.08.2018 року за результатами інспекційного відвідування уповноваженими посадовими особами Управлінням Держпраці у Чернівецькій області винесено постанови про накладення штрафу:

- №ЧВ-399/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/191 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у розмірі 111690,00 грн. на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України (за порушення пп.6ч. 1 та ч.3 ст.24 КЗпП України. (а.с. 41-42)

- №ЧВ-399/18/423/АВ/П/ ШТ/МГ-2ФС/192 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у розмірі 37230,00 грн. на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України (за порушення ч.1ст.83 КЗпП України) (а.с. 43)

- №ЧВ-399/18/423/АВ/П/ШТ/ІП-ЗФС/193 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у розмірі 3723,00 грн. на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України (за порушення ч.2 ст.30 ЗУ Про оплату праці та порушення Постанови КМУ від 17.06.2015 року №413). (а.с.44)

Постановою Вижницького районного суду від 26 червня 2018 року провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_5 по ст. 164. ч.1 КУпАП закрито у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Вижницького районного суду від 09.08.2018 року за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП, а саме не нарахування, при звільненні ОСОБА_7, компенсації за невикористану відпустку - визнано винним ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП.

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні положення законодавства, та робить наступні висновки по суті спору.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до статті 1 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) це - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідач у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі Положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначено - Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці - Держпраці та її територіальних органів.

Щодо постанов №ЧВ-399/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/191 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 111690,00 грн. та №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП-3ФС/193 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 3723,00 грн., суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що при складанні акту та винесенні постанови №ЧВ-399/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/191 від 02.08.2018 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 111690,00 грн. на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України відповідачем не враховано пояснення позивача в частині того, що позивач 12.06.2018 року на вантажному автомобілі сина ОСОБА_5 перевозив лісодеревину в с. Комарівці Сторожинецького району, передавши по дорозі кермо своєму сину, оскільки був вимушений повернутись додому в с. Чорногузи.

Вказані обставини в ході судового розгляду справи відповідачем не спростовано. При цьому, відповідачем також не надано доказів про те, що ОСОБА_5 здійснював періодично, або ж систематично функції про перевезенню вантажів (перебував к правовідносинах притаманних водію).

З матеріалів справи вбачається, а також і не заперечувалось сторонами той факт, що ОСОБА_5 є студентом навчального закладу, а в день зупинки транспортного засобу повертався в м. Чернівці на навчання.

На думку суду, дії позивача та його сина ОСОБА_5, які виразились в активній поведінці з доставки вантажу до місця призначення з метою виконання умов договору позивачем як стороною правочину, укладеного з ТОВ ФОРЕСТ ДРАЙ, по своїй суті не являються трудовими, у відносинах сина та батька.

В ході судового розгляду справи представник позивача, окрім іншого, зазначав також і те, що видача товаро транспортної накладної на імя ОСОБА_5 зумовлена специфікою господарської діяльності позивача в частині контролю правоохоронних органів за переміщенням лісо деревини. Однак, ОСОБА_5 не є стороною вказаних господарських правовідносин, оскільки є студентом, і виконав виключно прохання батька не перебуваючи з ним у трудових відносинах, і не отримуючи від цього матеріальних благ.

Наведені вище обставини, знайшли також своє підтвердження і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до постанови Вижницького районного суду Чернівецької області від 26.06.2018 року по справі №713/1093/18 (провадження №3/713/637/18). (а.с.102-103)

Відповідно до частини 4 та 5 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно частини 6 та 7 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до абзацу 2 статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З аналізу норм абзацу 2 статті 265 КЗпП вбачається, що законодавець у гіпотезі статті визначив окремі складові, які формують в кожному випадку окремий склад порушення. Метою такої відповідальності на думку суду є ціль: щодо належного впорядкування трудових відносин між роботодавцем і працівником; забезпечення соціальних гарантій працюючих; сплата в повному обсязі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Що ж стосується вказаного спору, то позивачу ставилось у вину допуск працівника (сина) до роботи без оформлення трудового договору. Разом з тим, оцінюючи спірні правовідносин, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутня будь-яка складова абзацу 2 статті 265 КЗпП, а тому останній не може нести відповідальність у вигляді фінансових санкцій, які накладені спірним рішенням, в той час коли між батьком та сином фактично існували відносини сімейного характеру, які не притаманні трудовим відносинам робітника і роботодавця.

Вирішуючи даний спір суд не може залишити поза увагою також обставини, які стосуються не ведення обліку виконуваної роботи працівником, табелю використання робочого часу, відсутності бухгалтерських документів та не повідомлення державної фіскальної служби про прийняття ОСОБА_5 в якості працівника за місцем обліку відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17 червня 2015 р. «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

Як зазначалось вище, відповідно до постанови №ЧВ-399/18/423/АВ/П/ШТ/ІП-ЗФС/193 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовано штраф у розмірі 3723,00 грн. на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України (за порушення ч.2 ст.30 ЗУ Про оплату праці та порушення Постанови КМУ від 17.06.2015 року №413).

Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Норми Постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17 червня 2015 р. передбачають, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Виходячи із встановлених обставин, суд вважає, що за відсутності і недоведеності факту трудових відносин, а також укладення трудового договору між позивачем та його сином ОСОБА_5, в діях позивача відсутня подія наведених вище порушень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обсяг встановлених судом обставин дає підстави вважати, що відповідач приймаючи спірні рішення недотримався вказаних вище критеріїв, а тому постанова №ЧВ-399/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/191 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 111690,00 грн. та №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП-3ФС/193 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 3723,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо постанови №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ/МГ-2ФС/192 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 37230,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, а також і не заперечувалось позивачем, за бухгалтерськими розрахунками по нарахуванню заробітної плати - при звільненні з роботи з 09.10.2017 року ОСОБА_7 згідно наказу №3 від 09.10.2017 року, не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований ним період з 20.02.2017 року по 09.10.2017 року.

Постановою Вижницького районного суду від 09.08.2018 року за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП, а саме не нарахування, при звільненні ОСОБА_7, компенсації за невикористану відпустку - визнано винним ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП.

За результатами перевірки позивачем подано до відповідача інформацію про виконання припису, відповідно до якої після проведення інспекційного відвідування від 16.07.2018 року ОСОБА_7 нараховано компенсацію за невикористану відпустку.

Як зазначалось вище, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вважав, що виконання припису позбавляє права відповідача щодо застосування штрафу за виявлені порушення.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №877 виключно законами встановлюються санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Частиною 1 статті 6 Закону №877 визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є (окрім іншого) перевірка виконання субєктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку ( частина 8 статті 7 Закону №877).

У разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до субєкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються (частина 11 статті 7 Закону №877).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону №877 невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

По своїй суті, санкція це складова частина норм права, у якій міститься вказівка про міру відповідальності (покарання) за порушення певних норм, і являється засобом економічного впливу, що застосовується до субєктів господарювання.

Аналіз наведеного вище, в тому числі і норм законодавства, дає підстави вважати, що фінансова санкція за вчинене правопорушення та припис про усунення причин і умов порушення є окремими видами реагування. Іншими словами, припис, як акт індивідуальної дії спрямований на усунення причин і умов вчиненого правопорушення, а санкція це вид покарання, який несе особа за таке порушення. При цьому, санкція для субєкта відповідальності може застосовуватись окремо від санкції за вчинене порушення в разі невиконання припису субєкта владних повноважень.

Відтак, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, та відхиляє такі доводи, як безпідставні, а тому адміністративний позов в частині вимог про скасування постанови №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ/МГ-2ФС/192 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 37230,00 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як субєкт владних повноважень не довів в повній мірі правомірність прийнятих рішень, атому адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. (квитанція №25 від 13.08.2018р.) та 1722 грн. (квитанція №10 від 22.08.2018р.), з розрахунку заявлених трьох майнових вимог (скасування постанови на суму 111690,00грн., постанови на суму 37230,00 грн., та скасування постанови на суму 37230,00 грн.), що в даному випадку при оскаржені трьох рішень майнового характеру становить 2526,50 грн. = (111690,0 х 1%) + (704,80 х 0,4%) + (704,80 х 0,4%).

Враховуючи те, що адміністративний позов задоволено частково, тому слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області на користь ОСОБА_3 судові витрати - судовий збір в сумі - 1722,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Чернівецькій області, про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. №ЧВ-399/18/423/АВ/П/2ПТ/ТД-1ФС/191 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 111690,00 грн.

3.Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. №ЧВ-399/18/423/АВ/П/1ПТ/ІП-3ФС/193 від 02.08.2018 року про накладення штрафу на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 3723,00 грн.

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1) судові витрати - судовий збір в сумі - 1722,00 грн.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2018 р.

Судді Боднарюк О.В.