Справа № 0440/5969/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2018 року Справа № 0440/5969/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
07 серпня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якій просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне податкове повідомлення-рішення про нарахування позивачу податкового зобовязання з земельного податку є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на те, що позивач, як громадянка, не є користувачем земельної ділянки. Вказує, що їй, як субєкту підприємницької діяльності, належать будівлі та споруди за адресою: м.Дніпро, вул.Байкальська, 9/12. Доданий до податкового повідомлення-рішення розрахунок земельного податку не є повним та обєктивним з огляду на відсутність зазначення підстав визначення земельного податку площа земельної ділянки, базова вартість, нормативна грошова оцінка, невірне зазначення адреси платника податку, розрахунок підписано особою, яка не має відповідних повноважень, період оподаткування в розрахунку не збігається з податковим періодом в податковому повідомленні-рішенні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11 вересня 2018 року.
Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02 жовтня 2018 року.
У судовому засіданні 02 жовтня 2018 року оголошено перерву до 11 жовтня 2018 року.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, належать будівлі та споруди (обєкти нерухомості) за адресою: м.Дніпро, вул.Байкальська, 9/12, а саме: головний виробничий корпус з прибудовою літ. А-2, А-2 загальною площею 1458,2 кв.м., ганок літ. а, сходи літ. а, склад сухих та сирих пиломатеріалів літ. Б-1, загальною площею 375,8 кв.м., склад сухих сумішей літ. В-1, загальною площею 355,4 кв.м., матеріально-технічний склад літ. Г-1, загальною площею 354,4 кв.м. пандус літ. г, естакада літ. г, естакада літ. г, склад сухих матеріалів літ. Д-1, загальною площею 394,5 кв.м., склад металу і труб з прибудовою літ. Ж-1, Ж-1, загальною площею 230,3 кв.м., будівля прохідної літ. З-1, загальною площею 21,7 кв.м., ганок літ. з, сходи літ. з, трансформаторна станція літ. Е-1, склади літ. К, М, Л, навіс літ. Н, Р, П, огорожі та споруди № 1-19, І, склад тимчасовий літ.О, металева будка тимчасова літ.С.
Разом з тим, позивач зареєстрована як фізична особа - підприємець 03.02.2017 року та перебуває на обліку в Лівобережній обєднаній державній податковій інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Правомірність винесеного Головним управління ДФС у Дніпропетровській області податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України.
За п.п. 14.1.72 і 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до п.п. 269.1.1 і 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
Аналізуючи викладене, суд вказує, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
За таких обставин, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому на праві власності нежитловим приміщенням, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Так, відповідно до п. 269.2 ст. 269 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).
Згідно до підпункту 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Із встановлених обставин справи вбачається, що ОСОБА_5 є власником нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м.Дніпро, вул. Байкальська, 9/12, а також є користувачем земельної ділянки, на якій розташовані ці приміщення.
В той же час, ОСОБА_5 зареєстрована як платник єдиного внеску та перебуває на спрощеній системі оподаткування за видами діяльності, зокрема, надання в оренду вантажних автомобілів, згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.09.2017 року.
Окремо надання будівлі в найм або її частини без земельної ділянки, на якій розміщена нерухомість, під час розгляду справи судом не встановлено.
Також суд вказує, що правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.
Відповідно до ст. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Згідно ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (ст. 274 Податкового кодексу України).
Інші зауваження позивача, а саме зазначення адреси реєстрації позивача та підписання розрахунку іншою особою, не можуть бути самостійною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, що є предметом оскарження.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалено рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1