Справа № 820/4463/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 жовтня 2018 р. № 820/4463/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання - Денисенко А.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 01.08.2018р.),

представника відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 19.12.2017р. №15049/9/20-40-10-06-02), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (вул. Медова, буд. 75,смт. Бабаї,Харківський район, Харківська область,62403, код ЄДРПОУ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги;-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.04.2018 р. про донарахування військового збору у сумі 371,25 грн.. з яких сума податкових зобов`язань з військового збору 297,00 грн. та сума штрафних санкцій 74,25 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 12.04.2018 р. про донарахування ПДФО у сумі 5346,00 грн., з яких сума податкових зобов`язань з ПДФО 3564,00 грн. та сума штрафних санкцій 1782,00 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 5 від 12.04.2018 р. про донарахування податку на додану вартість у сумі 247846,50 грн., з яких сума податкових зобов`язань з ПДВ 165321,00 грн. та сума штрафних санкцій 82615,50 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 12.04.2018 р. про донарахування штрафу за несвоєчасну сплату ПДФО на суму 139,18 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 12.04.2018 р. про донарахування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на суму 2423,00 грн..;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 12.04.2018 р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ЄСВ на суму 871,20 грн.;

- скасувати податкову вимогу про сплату боргу №Ф- від 12.04.2018 р. у сумі 4356,00 грн. з заборгованості зі сплати єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення та вимогу такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, порушують права та законні інтереси позивача.

Зокрема, позивач вказує, що приймаючи оскаржувані рішення, відповідач необґрунтовано дійшов висновку про застосування умовного продажу залишків ТМЦ для нарахування позивача ПДВ, хоча насправді вказаних залишків фактично не існувало, а інформації про їх обсяги контролюючим органом було отримано у довільному порядку, без проведення передбаченої в даному випадку вибіркової (часткової) інвентаризації. Також позивач вказав, що контролюючим органом було зроблено необґрунтовані висновки щодо незаконності віднесення позивачем сум валових витрат в звязку з придбанням мастильних матеріалів та запасних частин для обслуговування верстатів.

Крім того, позивач вказав, що контролюючим органом було невірно визначено штрафні санкції, передбачені за порушення строків реєстрації податкових накладних.

Наведені необґрунтовані висновки, на думку позивача, призвели до ухвалення контролюючим органом спірних рішень.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви та наданих суду пояснень.

Відповідач, згідно наданого до суду відзиву позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити через безпідставність.

При цьому він вказав, що податковою перевіркою позивача було встановлено необґрунтоване завищення ним витрат за 2016 рік на загальну суму 19800 грн. та, відповідно, заниження чистого доходу на суму 19800 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за перевірений період на суму 3564 грн., а також військового збору в сумі 297 грн.

Крім того, відповідач вказав на заниження позивачем сум ПДВ в звязку з тим, що ТМЦ вартістю 783406 грн. відсутні в залишках та не були передані у виробництво, отже підлягають умовному продажу з відповідним нарахуванням податкових зобовязань з ПДВ, а також завищення податкового кредиту на 8550 грн.

В звязку з наведеним відповідач вважав оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення цілком обґрунтованими та законними.

В судовому засіданні представник відповідача позов також не визнав та просив в його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Провадження у справі судом відкрито 27.06.2018р., підготовче провадження закінчено 30.08.2018р.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Встановлені судом фактичні обставини справи полягають в наступному.

Фахівцями контролюючого органу в березні 2018 року було проведено документальну планову перевірку позивача з питань своєчасності і повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р.

За наслідками вказаної перевірки було складено Акт від 03.04.2018р. № 1204/20-40-13-15-07/НОМЕР_6 (а.с. 17-28, том 1), згідно висновків якого встановлено з боку позивача наступні порушення:

1. порушення ст. 7.1.5 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»; донарахована сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на 4356,0 грн. (в тому числі за січень 2016 року 436,33 грн., лютий 2016 року 436,33 грн., березень 2016 року 436,33 грн., квітень 2016 року 436,33 грн., травень 2016 року 436,33 грн., червень 2016 року 436,33 грн., липень 2016 року 436,33 грн., серпень 2016 року 436,33 грн., вересень 2016 року 436,33 грн., жовтень 2016 року 436,33 грн., листопад 2016 року 436,33 грн., грудень 2016 року 436,33 грн.)

2. порушення п.п. 177.4.4 п. 177.4 п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 3564,0 грн. (за 2016 рік);

3. порушення п.п. 1.4 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ, ст. 168 Податкового кодексу України занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету нас суму 297,0 грн. (за 2016 рік);

4. порушення ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в частині несплати ЄСВ у 2016 році.;

5. порушення п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме: порушення строків перерахування військового збору від здійснення підприємницької діяльності до бюджету;

6. порушення п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме: порушення строків перерахування податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності;

7. порушення п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно сплачено податок на додану вартість за 2016 -2017 роки в сумі 4,08 грн.;

8. порушення п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України, а саме: порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають надання покупцям платникам податку на додану вартість та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у сумі ПДВ 15879,25 грн.;

9. порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: безпідставне завищення податкового кредиту з ПДВ, в звязку з чим занижено суми ПДВ до сплати в бюджет на 8550,0 грн. (в тому числі: за квітень 2016 року 1467,0 грн., травень 2016 року 7083,0 грн.);

10. порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість за грудень 2016 року на загальну суму 156681,0 грн.

На підставі розгляду вказаного акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 від 12.04.2018р. (а.с. 31, том 1), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання з військового збору в розмірі 371,25 грн. (в тому числі 74,25 грн. штрафні (фінансові) санкції);

- № НОМЕР_2 від 12.04.2018р. (а.с. 32, том 1), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 5346, 0 грн. ( в тому числі 1782 грн. штрафні (фінансові) санкції);

- № НОМЕР_7 від 12.04.2018р. (а.с. 33, том 1), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 247846,50 грн. (в тому числі 82 615,50 грн. штрафні (фінансові) санкції);

- № НОМЕР_3 від 12.04.2018р. (а.с. 34, том 1), відповідно до якого позивачу нараховано штраф за затримку на три дні податку на доходи з фізичних осіб в сумі 139,18 грн.;

- № НОМЕР_4 від 12.04.2018р. (а.с. 35, том 1), відповідно до якого позивачу нараховано штраф за затримку реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за платежем : податок на додану вартість в розмірі 2423,0 грн.;

Крім того, відповідачем прийнято рішення № НОМЕР_5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.04.2018р. (а.с. 36, том 1), відповідно до якого позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі 871,20 грн., а також Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2018р. № Ф- НОМЕР_8 (а.с. 37, том1), відповідно до якої позивачу приписано сплатити недоїмку з ЄСВ в розмірі 4356,0 грн.

Судом встановлено, що доходячи висновку про наявність виявлених перевіркою порушень та необхідність прийняття оскаржуваних в даній справі рішень та вимоги, відповідач виходив з того, що позивачем було включено до складу витрат на придбання протягом 2016 року мастила моторного на суму 11330,0 грн. та запчастин до верстатів на суму 8470,0 грн. (без ПДВ). При цьому, контролюючий орган дійшов висновку, що вказані матеріали не використовувались у господарській діяльності позивача, оскільки договір оренди обладнання (верстатів) № 2702, для обслуговування якого було придбано моторну олію і запчастини, укладено позивачем лише 27.02.2017р.

Крім того, контролюючий орган, доходячи висновків щодо заниження ПДВ з вартості придбання ТМЦ та не врахування податкових зобовязань, виходячи з бази оподаткування, що призвело до збільшення ПДВ на суму 156681,20 грн., врахував, що станом на 01.01.2016р. на складі позивача обраховувались залишки на загальну суму 775264 грн. (без ПДВ); станом на 31.12.2017р. на складі лічились залишки на загальну суму 249003,17 грн. (без ПДВ); протягом 2015 2016 р.р. було придбано ТМЦ на загальну суму 10770382 грн. (без ПДВ). Згідно декларації про майновий стан і доходи за 2016-2017р.р. було передано на виробництво ТМЦ на загальну суму 10513236,83 грн. (без ПДВ).

З урахуванням викладеного відповідач дійшов висновку, що ТМЦ вартістю 783406 грн. відсутні в залишках та не були передані у виробництво, тому підлягають умовному продажу з відповідним нарахуванням податкових зобовязань з ПДВ.

Щодо решти порушень, за якими було прийнято оскаржувані рішення, відповідач пояснив, що вони були відображені в акті податкової перевірки, за ними було прийнято відповідні податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу, які відповідач вважає цілком обґрунтованими та законними. Згідно наданого до суду відзиву відповідач щодо цих порушень, які мали місце на його думку, фактично обмежився перерахування правових норм, які регулюють спірні відносини.

Оцінюючи наведені доводи контролюючого органу, суд зазначає наступне.

Стосовно віднесення позивачем у 2016 році до валових витрат вартості мастила технологічного та запчастин до верстатів судом встановлено, що позивачем було придбано виробниче обладнання верстати, автомат правки і обрізки та ножиці гільйотинні, що підтверджено копіями рахунку фактури № 344 від 25.10.2014р., № 345 від 25.10.2014р., видатковою накладною № 02 від 03.11.2014р., № 01 від 03.11.2014р., банківською випискою щодо сплати товару (а.с. 59-61, том 1).

Згідно наданих до суду копій штатного розпису ФОП ОСОБА_3 на 2016-2047 р.р. (а.с. 85-86, том 1) передбачено штатні посади працівників виробничого підрозділу, які саме працювали на відповідному виробничому обладнанні, зокрема верстатах, необхідність ремонту якого позивач повязує з придбанням ним протягом 2016 році відповідних запасних частин (муфт) на суму 8470,0 грн. згідно видаткової накладної № РН 0000361 від 01.08.2016р., рахунку фактури № СФ -0000504 від 29.07.2016р. При цьому списання відпрацьованого обладнання оформлювалось згідно актів списання запасних частин, що містяться в матеріалах справи (а.с. 88-89, том 2). Крім того, списання використаного у 2016 році мастила було відображено позивачем у внутрішньогосподарському обліку згідно Відомості по рахунку «Мастильні матеріали» за 2016 рік (а.с. 100, том 2).

Що стосується придбання позивачем мастила, судом встановлено згідно наданої до матеріалів справи копії Технічної документації на експлуатацію автомату правильно-відрізного И 6119 (а.с. 90-94, том 2), що його експлуатація потребує систематичного проведення змащувальних робіт його конструктивних елементів для продовження строку служби.

В звязку з наведеним позивачем у 2016 році було придбано у ТОВ «НВП «Екопромтех» мастило технологічне на суму 10 182,50 грн. (без ПДВ), сфера застосування якого визначена у Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 29.03.2016р. № 05.03.02-04/9944 (а.с. 95, том 2).

Факт придбання мастила технологічного підтверджено копією договору поставки № 37 від 11.01.2016р. (а.с. 62 том 1), видаткових накладних № РН 0000047 від 28.01.2016р., № РН-0000188 від 14.03.2016р., № РН- 0000408 від 18.05.2016р., № РН -0000555 від 24.06.2016р., № РН- 0000642 від 19.07.2016р., № РН-0000825 від 02.09.2016р., № РН- 0000875 від 16.09.2016р., № РН-0001051 від 04.11.2016р. (а.с. 63-71, том 1).

Таким чином доводи контролюючого органу про неможливість використання у господарській діяльності позивача придбаних ним в 2016 році мастил та запчастин з посиланням на те, що обладнання, в звязку з необхідністю обслуговування якого було придбано цю продукцію на той час у позивача було відсутнє, суд вважає необґрунтованими та спростованими зібраними у справі доказами.

В звязку з викладеним суд зазначає, що згідно п. 177.4.1 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або то варів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, па лива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допо міжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно п. 177.4.4. ст.177 Податкового кодексу України також вказано, що до переліку витрат, безпосере дньо пов'язаних з отриманням доходів належать інші витрати, до складу яких включають ся витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунк тах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Беручи до уваги наведені норми слід дійти висновку, що позивач правомірно відніс до витрат, що безпосередньо пов'язані з отриманням ним доходів, витрати на закупку запчастин та мастила технологічного, що були необхідні для експлуатації верс тату правильно-відрізного, що належить до основних засобів та є обладнанням, яке використовувалось для виготовлення виробів із дроту.

Згідно доводів відповідача він не вказує на те, що позивач фактично не здійснював свою господарську діяльність, а відповідно до наданих до суду копій договору оренди приміщень від 01.12.2014р. № 01/12, акту приймання-передачі до нього, копії штатних розписів, копій господарських договорів та документів первинного обліку позивачем доведено фактичне здійснення господарської діяльності у перевіреному періоді, наслідком якої стало відповідне документальне оформлення.

Згідно пп. 14.1.138 Податкового кодексу України основні засоби матеріальні активи, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вар тість яких перевищує 6000 грн. і поступово зменшується у зв 'язку з фізичним або мораль ним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких із дати вве дення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Згідно з п. 32 Наказу Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561 «Про затвердження Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів» витра ти, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, те хнічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Таким чином, витрати, понесені позивачем на ремонт та підтримання в робо чому стані виробничого обладнання є витратами на утримання, експлуатацію та ремонт ос новних засобів.

Враховуючи вказане, ФОП ОСОБА_3 правомірно сформував вказані витрати, адже такі витрати були пов'язані із його господарською діяльністю та підтверджені документа льно, про що свідчать первинні документи, засвідчені копії яких було надано до позовної зая ви та її додаткових обґрунтувань. Контролюючий орган, відповідно, ґрунтуючись на хибних висновках, неправомірно донарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб на суму 3564,0 грн., застосував штраф за несвоєчасну сплату вказаного податку на суму 139,18 грн., збільшив суму військового збору на суму 297,0 грн., застосував штраф за донарахування податковим органом ЄСВ в сумі 871,20 грн., а також неправомірно направив позивачу податкову вимогу про сплату заборгованості з ЄСВ на суму 4356,0 грн.

Щодо висновків відповідача про застосу вання «умовного продажу» товару позивача на суму 783 406,0 грн. для нарахування пози вачу ПДВ (разом із штрафною санкцією) у розмірі 247 846, 50 грн. з посиланням на п. 198.5. Податкового кодексу України в зв'язку із виявленою, на думку відповідача, недостачею ТМЦ на складі позивача, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 10 п. 198.5 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено не стачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використани ми платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З наведеного слідує, що виявлення будь-якої недостачі товарів та, відповідно, висновок про використання цих товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, може бути зроблено лише за результатами офіційної інвентари зації складу позивача, проте в даній справі судом не встановлено проведення під час податкової перевірки позивача а ні проведення такої інвентаризації, а ні вимоги про її проведення з боку контролюючого органу.

При цьому слід зазначити, що згідно п. 4.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджено го наказом Міністерства фінансів України від 10 січня 2007 року № 2 передбачено, що пе ревірка фактичної наявності запасів, їх статну та умов зберігання здійснюється інвен таризацією, а згідно п 20.1.9. Податкового кодексу України передбачено право працівників податкового органу вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, прове дення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Таким чином висновки контролюючого органу в даній справі про нестачу товару, зроблені ним на підставі трактування даних, наданих позивачем, не містять посилань на відповідний акт інвентаризації, а відтак їх не можна вважати достовірними, враховуючи також, що позивач з наявністю, розрахунком та обсягами виявленої нестачі товарів не погоджується.

Згідно доводів позовної заяви товарні залишки позивача на суму 204 354,70 грн. станом на 31.12.2017р. знаходились на відповідальному зберігання у поклажодавця до 01.07.2018р., тобто були в наявності у позивача станом на 31.12.2017р.

Позивач вказує, що при проведенні податкової перевірки в даній справі він надав на усну вимогу перевіряючих осіб контролюючого органу відомості про залишки товару станом на 31.12.2017р., що перебували на його складі, без урахування товару, що був переданий на відповідальне зберігання, що, в тому числі, призвело до невірного визначення нестачі товарів.

До суду позивачем надано договір відповідального зберігання майна від 25.12.2017р. б/н (а.с. 244, том 2), укладений між ним та ФОП ОСОБА_4, відповідно до якого позивач передав, а ФОП ОСОБА_4 прийняла на відповідальне зберігання строком до 01.07.2018р. належне позивачу майно. Згідно акту приймання-передачі майна за договором про відповідальне зберігання від 27.12.2017р. (а.с. 245, том 2) всього прийнято на зберігання товару на суму 204354,70 грн., що відповідає відомостям, якими позивач обґрунтовує свої доводи.

Щодо порушення строків реєстрації податкових накладних в даній справі судом встановлено, що згідно висновків акту податкової перевірки таке прострочення відбулось на суму ПДВ 15879,25 грн., внаслідок чого до позивача застосовано штрафні санкції згідно с. 120-1 Податкового кодексу України.

Так, згідно акту податкової перевірки від 03.04.2018р. № 1204/20-40-13-15-07/НОМЕР_6 було встановлено реєстрацію позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунків коригувань до податкових накладних пяти податкових накладних з порушенням строків, а саме: податкової накладної № 1 від 01.07.2016р. на суму ПДВ 5016,80 грн., яку зареєстровано 17.07.2016р.; податкової накладної № 57 від 14.07.2016р. на суму ПДВ 6666,67 грн., яку зареєстровано 06.08.2016р.; податкової накладної № 59 від 14.07.2016р. на суму ПДВ 40,8 грн., яку зареєстровано 18.08.2016р.; податкової накладної № 38 від 27.06.2017р. на суму ПДВ 2311,54 грн., яку зареєстровано 29.08.2017р.; податкової накладної № 22 від 16.06.2017р. на суму ПДВ 1843,44 грн., яку зареєстровано 29.08.2017р.

Позивач згідно доводів позовної заяви факту прострочення реєстрації зазначених податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунків коригувань до податкових накладних не заперечує, однак вказує, що сума штрафних санкцій за податковими накладними № 22 та № 38 була обрахована контролюючим органом невірно. Зокрема, контролюючий орган виходив з того, що затримка реєстрації по зазначених накладних складає 45 діб, а позивач наполягав на тому, що ця затримка складає 29 днів, в звязку з чим до позивача має бути застосований штраф, який має бути обчислений в розмірі 20 % суми податку на додану вартість, а не 30%, як це зробив відповідач.

В звязку з наведеним суд зауважує, що відповідно до ст. 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обовязок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Враховуючи, що в даній справі, обидві спірні податкові накладні було виписано у другій половині місяця (16 та 27 червня), граничним терміном їх реєстрації є 31.07.2017р. Оскільки фактично їх було зареєстровано 29.08.2017р., фактична кількість днів прострочення складає 29, в звязку з чим доводи позивача про неправомірне застосування більшої ставки штрафу за порушення реєстрації податкової накладної у відповідному реєстрі є обґрунтованими.

В звязку з наведеним суми штрафних санкцій в звязку із вказаним порушенням, визначені згідно оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 12.04.2018р. в розмірі 2423,0 грн. підлягають зменшенню на 415,49 грн. В іншій частині вказане податкове повідомлення рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місце вого самоврядування, їх посадові особи зобов 'язані діяти лише на підставі, в межах пов новажень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, перевіривши оскаржувані в даній справі рішення контролюючого органу, що були прийняті за наслідками податкової перевірки позивача, суд доходить висновку про їх невідповідність, здебільшого, приписам чинного законодавства та дійсним обставинами справи.

Беручи до уваги викладені вище доводи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме: скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.04.2018 р., податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 12.04.2018 р.; податкового повідомлення-рішення № 5 від 12.04.2018 р.; податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 12.04.2018 р.; податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 12.04.2018 р. у повному обсязі та податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 12.04.2018 р. про донарахування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на суму 415,49 грн., залишивши його в іншій частині без змін.

Також скасуванню підлягає податкова вимога про сплату боргу №Ф- від 12.04.2018р.

Керуючись ст. ст. 1,2, 6,7,19, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги, - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р., податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р.; податкове повідомлення-рішення №5 від 12.04.2018р.; податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р.; податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р. у повному обсязі та податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р. про донарахування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на суму 415,49 грн., залишивши його в іншій частині без змін.

Скасувати податкову вимогу про сплату боргу №Ф- від 12.04.2018р.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_6) судові витрати в загальному розмірі 2613 (дві тисячі шістсот тринадцять) грн. 53 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (код 39599198).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02 листопада 2018 року.

Суддя О.В. Панченко