Справа № 703/4523/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2018 року

Київ

справа №703/4523/16-а

адміністративне провадження №К/9901/43030/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 703/4523/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми боргу та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року (у складі судді Бабенко К.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року (у складі судді Бабенко К.А),

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся з позовом до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - відповідач або Управління), в якому, з урахуванням уточнення до позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії відповідно до статті 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі за текстом - Закон № 1789-ХІІ) в розмірі 90 відсотків заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з врахуванням підвищення заробітної плати державних службовців з 15 грудня 2015 року;

- зобов'язати Смілянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснити нарахування у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати відповідно до довідки прокуратури Черкаської області № 18/182 від 25 жовтня 2016 року, починаючи з 01 січня 2016 року, без обмеження максимального розміру пенсії;

- стягнути з відповідача 90021 грн. 12 коп. суми боргу, що утворився внаслідок не донарахування йому суми пенсії за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2017 року;

- стягнути з відповідача - Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області моральну шкоду в розмірі 100000 грн., бо позивач має інвалідність другої групи та йому протипоказані фізичні та психоемоційні перенавантаження, а в зв'язку з протиправними діями відповідачів він змушений терпіти моральні страждання, приниження честі та гідності, змушений прикладати додаткові зусилля та час для усунення допущених відповідачем порушень його законних прав.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії начальника Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області стосовно відмови в перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям згідно з постановою Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів» від 09 грудня 2015 року № 1013 (далі - Постанова КМУ № 1013). Зобов'язано Смілянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу у зв'язку з підвищенням заробітної плати згідно з постановою КМУ № 1013 у відповідності з статтями 37, 37-1 Закону № 3723-ХІІ та статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ та на підставі довідки прокуратури Черкаської області про складові заробітної плати від 25 жовтня 2016 року № 18/182 вих.16, із збереженням відсотку нарахування пенсії в розмірі 90 % заробітної плати, починаючи з 01 січня 2016 року, без обмежень її граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат. Постанову в частині зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року звернено до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць. В решті вимог позивача відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції змінити та його позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу позивача на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року залишено без руху; повідомлено, що протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків із зазначенням в ній підстав для їх поновлення.

Залишаючи апеляційну скаргу позивача без руху суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказана скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, а питання про поновлення строку апеляційного оскарження позивачем не порушується.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми боргу та моральної шкоди.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження Київський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху позивачем отримано 12 вересня 2017 року, що підтверджується даними офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». Позивачем заяви про поновлення строків апеляційного оскарження із зазначенням в ній підстав для їх поновлення не подано. Тому, керуючись частиною четвертою статті 189 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) судом апеляційної інстанції відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Не погоджуючись з рішеннями апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року.

Касаційна скарга позивача подана 06 листопада 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 703/4523/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 24 жовтня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 703/4523/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від 25 жовтня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 26 жовтня 2018 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Касаційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції неправомірно залишено апеляційну скаргу без руху та відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Позивач наголошує, що будь-яких правових підстав для звернення з клопотанням про поновлення пропущеного строку не було і не має, так як апеляційну скаргу ним було подано у встановлені строки, а саме протягом 9 днів з дня її отримання.

Від відповідача відзиву або заперечення на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону судові рішення суду апеляційної інстанції відповідають, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 186 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до частини четвертої статті 189 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 49 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У відповідності до частини першої статті 102 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений.

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин. При цьому суд може встановити наявність таких перешкод за умови подання відповідних доказів особою, яка пропустила процесуальний строк та клопоче про його поновлення.

З урахуванням положень речення 1 частини третьої статті 186 КАС України у даній справі апеляційна скарга на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року могла бути подана до 14 серпня 2017 року. Однак, позивачем таку скаргу було подано 18 серпня 2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, позивачем не подавалося.

Твердження скаржника про те, що судом апеляційної інстанції неправомірно залишено апеляційну скаргу без руху та відмовлено у відкритті апеляційного провадження суд вважає безпідставними, оскільки, у відповідності до частини четвертої статті 189 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Із цього вбачається, що суд апеляційної інстанції дія відповідно до зазначених норм процесуального законодавства.

Крім того, суд критично ставиться до твердження скаржника, що будь-яких правових підстав для звернення з клопотанням про поновлення пропущеного строку не було і не має, так як апеляційну скаргу ним було подано у встановлені строки, а саме протягом 9 днів з дня її отримання. Так, як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваної постанови надіслано позивачу 04 серпня 2017 року. Апеляційну скаргу позивачем подано 18 серпня 2017 року, що підтверджується зазначеною на відбитку вхідної кореспонденції суду першої інстанції, датою, тобто з пропущенням встановленого КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) строку для її подачі, тому, як останнім днем апеляційного оскарження було 14 серпня 2017 року (понеділок). Питання про поновлення строку апеляційного оскарження позивачем не порушувалося. Крім того, суд враховує, що після винесеня апеляційним судом ухвали про відмову у відкритті провадження, позивач не позбавлений права повторного звернення з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Частиною другою статті 6 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України" (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності".

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого Королівства" зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою ("CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO" № 23452/94).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції прийняв рішення при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги це не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі судові рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко