Справа № 0340/1864/18
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року

Луцьк

Справа № 0340/1864/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

за участю секретаря судового засідання Шаблій Л.П.,

представника позивача Процик В.І.,

представника відповідача Іванюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Айслаг» до Міністерства екології та природних ресурсів України про скасування наказу в частині,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Айслаг» (надалі – ПП «Айслаг», підприємство, позивач) звернулося з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України (надалі – Мінприроди, відповідач) про скасування пункту 1.3 наказу від 27 серпня 2018 року №313 «Про анулювання ліцензій», яким позивачу анульовано ліцензію від 15 лютого 2012 року №60 на право провадження господарської діяльності з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що Мінприроди проведено планову перевірку ПП «Айслаг» щодо виконання вимог ліцензійних умов провадження з небезпечними відходами. За результатами перевірки складено акт від 17 серпня 2018 року №84/18 про наявність певних порушень з боку підприємства. Одночасно складено і інший акт №84/18-1 про відмову ПП «Айслаг» у проведенні планової перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, на підставі якого підприємству анульовано ліцензію від 15 лютого 2012 року, про що видано спірний наказ.

Наказ в частині анулювання йому ліцензії позивач вважає незаконним, оскільки обидва акти – про проведення перевірки і про відмову у проведенні перевірки - суперечать один одному. Так відповідно до акту №84/18-1 про відмову у проведенні перевірки підставою для його складення зазначено ненадання документів, інформації щодо предмету перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування. Однак в акті №84/18 вказано про проведення планової перевірки, діяльність підприємства перевірено і на підставі наданих для перевірки документів виявлено окремі порушення ліцензійних умов. В акті №84/18-1 також вказано, що перевіркою було встановлено порушення ряду ліцензійних умов, що вказує на те, що перевірка фактично відбулася. При цьому відповідач будь-яке розпорядження в розумінні статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» за результатами перевірки не приймав. Підприємство допустило посадових осіб відповідача до проведення перевірки, обстеження території здійснення господарської діяльності, надало пояснення з приводу виявлених порушень.

На думку позивача, ненадання окремих документів, в тому числі і відсутніх на підприємстві, не може вважатися недопуском до перевірки. До того ж письмову вимогу щодо витребування документів ПП «Айслаг» не отримувало.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою від 20 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (а.с.1).

Відповідач у відзиві на позов (а.с.41-43) позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що ПП «Айслаг» включено до план-графіку проведення заходів державного нагляду (контролю) на предмет дотримання ліцензійних умов провадження господарської діяльності із небезпечними відходами. Про проведення перевірки підприємство було повідомлено письмово рекомендованим листом. 14 серпня 2018 року директору підприємства вручено наказ та направлення на перевірку, письмову вимогу про надання документів.

Проте вимогу про надання документів позивач не виконав повністю та не надав копії документів для ідентифікації матеріально-технічної бази, відомості про наявність декларації безпеки і плану локалізації та ліквідації аварій на об’єкті, висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, документи про професійну підготовку працівників щодо поводження із небезпечними відходами.

За результатами проведеного заходу органом ліцензування складено акт від 17 серпня 2018 року №84/18-1 про відмову у проведенні перевірки та акт від 17 серпня 2018 року №84/18, які були вручені позивачу.

Відповідач зауважує, що згідно із частиною другою статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» підставою для анулювання ліцензії є акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. У розумінні зазначеної статті відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування є, у тому числі, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб. Оскільки під час перевірки зафіксовано відсутність ряду документів, витребуваних органом ліцензування, то це стало підставою для анулювання ліцензії відповідно до частини другої статті 16 вказаного Закону.

Відповідач вважає, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, реалізувавши при цьому свої дискреційні повноваження при прийнятті рішення – наказу про анулювання ліцензії позивачу.

У відповіді на відзив позивач доводи відповідача, викладені у відзиві, вважає безпідставними, оскільки ненадання документів унеможливлює перевірочну діяльність, однак у даному випадку перевірка відбулася, про що складено акт від 17 серпня 2018 року №84/18; ненадання окремих відсутніх документів не можна вважати недопуском до перевірки (а.с.91-93).

Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року задоволено клопотання обох сторін про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.83).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримує з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив; представник відповідача позов заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Суд, заслухавши усні пояснення представників сторін (вступне слово), дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, встановив такі обставини.

ПП «Айслаг» на підставі рішення Мінприроди від 15 лютого 2012 року №60 видано ліцензію (бланк серії АГ №58195) на право господарської діяльності за операціями у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання небезпечних відходів) з терміном дії до 15 лютого 2017 року (а.с.9). Разом з тим, відповідно до частини шостої статті 21 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти (вказаний Закон набрав чинності 28 червня 2015 року).

Відповідно до наказу Мінприроди від 28 листопада 2017 року №447 ПП «Айслаг» включено до план-графіку заходів державного нагляду (контролю) з додержування ліцензіатами ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами та з виробництва особливо небезпечних хімічних речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, на 2018 рік (а.с.44, 52 зворот).

На підставі наказу Мінприроди від 28 листопада 2017 року №447 «Про затвердження План-графіку здійснення заходів державного нагляду (контролю)» та посвідчення (направлення) від 10 серпня 2018 року №84 (а.с.10), спеціалістами відповідача проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання ПП «Айслаг» вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами.

Як встановлено у судовому засіданні з пояснень представника відповідача, про проведення зазначеного планового заходу ПП «Айслаг» повідомлене рекомендованим листом Мінприроди (в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення 09 липня 2018 року поштового відправлення – а.с.76, сам лист відповідачем не надавався). Позивач не заперечує тієї обставини, що був повідомлений про проведення планового заходу Мінприроди.

14 серпня 2018 року директору ПП «Айслаг» вручено наказ, направлення на проведення перевірки, письмову вимогу щодо надання інформації та переліку документів, що стосуються проведення заходу державного нагляду (контролю) з провадження господарської діяльності з поводження з небезпечним відходами, про що свідчить розписка (а.с.64, 75 зворот).

17 серпня 2018 року працівниками, які здійснювали перевірку, складено акт №84/18 за результатами планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання ПП «Айслаг» вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (надалі – акт перевірки №84/18), в якому відображено порушення позивачем, зокрема:

- абзацу третього пункту 6 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року №446 (надалі – Ліцензійні умови): ліцензіатом не надано копії підтвердних документів, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу;

- абзацу дев’ятого частини першої статті 11 Закону України від 24 лютого 1994 року №4004-ХІІ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», додатку 6 Ліцензійних умов: підприємством надано позитивний висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 15 грудня 2011 року №05.03.02.-07/121100 (термін дії до 15 грудня 2016 року), який не є дійсний та підлягає оновленню;

- частини другої статті 15 Закону України від 02 березня 2015 року №222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності», пункт 21 Ліцензійних умов: ліцензіат не забезпечив повідомлення про всі зміни даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, а саме введення в експлуатацію автонавантажувача (договір оренди від 19 серпня 2016 року №29);

- абзацу другого пункту 12 Ліцензійних умов: ліцензіатом в процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій не забезпечено працівників засобами колективного захисту, а саме герметизації виробничого майданчика;

- пункту 9 Ліцензійних умов: ліцензіат не забезпечив допуск до поводження з небезпечними відходами осіб, які пройшли професійну підготовку щодо поводження з небезпечними речовинами;

- абзацу другого пункту 16 Ліцензійних умов: промислові майданчики для тимчасового зберігання відходів не захищені від дії атмосферних опадів та вітру.

Перевірка проведена за участі директора ПП «Айслаг» Генералова С.Ю. та начальника відділу відпрацьованих нафтопродуктів Карпука В.П.

Водночас, 17 серпня 2018 року посадовими особами відповідача складений також і інший акт - акт №84/18-1 про відмову ПП «Айслаг» у проведенні планової перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (надалі – акт №84/18-1, а.с.28-30). В цьому акті зазначено, що під час огляду фактичного місця провадження господарської діяльності та перевірки наданих суб’єктом господарювання документів, комісією Мінприроди було встановлено порушення ряду Ліцензійних умов (тих самих, що описані в акті №84/18). В акті говориться, що він складений на підставі частини другої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», зокрема, з підстав ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування.

На підставі акта №84/18-1 та з посиланням на пункт 8 частини 2 статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» відповідач пунктом 1.3 наказу від 27 серпня 2018 року №313 «Про анулювання ліцензій» анулював ліцензію ПП «Айслаг» від 15 лютого 2012 року №60 на право провадження господарської діяльності з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання) – а.с.8.

Позивач не погоджується із зазначеним наказом в частині анулювання йому ліцензії та звернувся із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення відповідача як суб’єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05 квітня 2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V).

Відповідно до статті 1 цього Закону нижчезазначені терміни у ньому вживаються в такому значенні: державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Водночас, частиною третьою статті 2 Закону №877-V визначено, що контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюється органами ліцензування у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Закон України від 02 березня 2015 року №222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» (надалі – Закон №222-VIII) врегульовує суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності

Відповідно до частини сьомої статті 19 вказаного Закону визначено, що контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюють у межах своїх повноважень органи ліцензування шляхом проведення планових і позапланових перевірок відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Особливості організації та проведення, в тому числі планових перевірок, органами ліцензування визначені статтею 19 Закону №222-VIII. Так для проведення перевірки органом ліцензування створюється комісія, до складу якої можуть входити виключно працівники його апарату і територіальних органів. Перевірка додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов проводиться органом ліцензування залежно від предмета перевірки: за місцезнаходженням ліцензіата; за місцями провадження ліцензіатом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню. З метою забезпечення ліцензіатом присутності керівника, його заступника або іншої уповноваженої особи під час проведення органом ліцензування планової перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов, орган ліцензування вживає вичерпних заходів попереднього інформування (не менш як за десять робочих днів) ліцензіата про дату та місце проведення планової перевірки, зокрема за допомогою засобів поштового, телефонного, факсимільного та/або електронного поштового зв’язку (частини восьма, одинадцята, дванадцята статті 19 Закону №222-VIII).

Згідно з частинами першою, другою, п’ятою статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб’єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім’я та по батькові і засвідчується печаткою. Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов’язані пред’явити керівнику суб’єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Як встановлено у судовому засіданні, вимога щодо завчасного повідомлення (не менш як за десять робочих днів) до дня проведення планового заходу державного нагляду відповідачем виконана, так само як і вимоги щодо пред’явлення керівнику позивача перед проведенням такого заходу наказу про його проведення та посвідчення (направлення).

Також частиною шостою статті 7 Закону №877-V встановлено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічні вимоги встановлені частиною чотирнадцятою статті 19 Закону №222-VIII, зокрема, акт перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов складається в останній день проведення перевірки. В акті відображаються питання, що перевірялися, та встановлений стан додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов.

Акт за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) від 17 серпня 2018 року №84/18 був складений відповідачем. У ньому зафіксовано ряд порушень позивачем ліцензійних умов. Позивач не спростував порушень, що були виявлені комісією Мінприроди під час проведення планового заходу щодо виконання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами та які описані в акті №84/18.

Водночас, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування під час провадження господарської діяльності передбачена статтею 20 Закону №222-VIII. Так за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб’єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Також статтею 19 вказаного Закону обумовлено, що розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов видається органом ліцензування не пізніше трьох робочих днів з останнього дня проведення перевірки у разі виявлення за результатами її проведення порушень ліцензіатом вимог ліцензійних умов. Ліцензіат, який одержав розпорядження про усунення порушень вимог ліцензійних умов, зобов’язаний в установлений у розпорядженні строк подати до органу ліцензування інформацію про усунення зазначених у такому акті порушень частини (частини п’ятнадцята, шістнадцята зазначеної статті).

Відповідач, виявивши порушення з боку позивача ліцензійних умов, не вирішував у встановленому вище порядку питання про притягнення посадових осіб до відповідальності, а також не видав розпорядження про усунення ПП «Айслаг» порушень ліцензійних умов.

Разом з тим, відповідач за результатами планової перевірки видав наказ про анулювання ПП «Айслаг» ліцензії на підставі частини другої статті 16 Закону №222-VIII.

Підстави та процедура анулювання ліцензії на право провадження окремого виду господарської діяльності внормовані наступним чином.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №222-VIII анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.

Як визначено частиною шостою статті 16 Закону №222-VIII, рішення про анулювання ліцензії повинно містити: 1) реквізити рішення про видачу ліцензії; 2) вид господарської діяльності, на провадження якого анулюється ліцензія; 3) найменування та ідентифікаційний код юридичної особи або прізвище, ім’я, по батькові та реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця (серія та номер паспорта для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомила про це відповідний орган державної податкової служби та має відмітку у паспорті); 4) підстави анулювання ліцензії.

Підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є, зокрема, акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування (пункт 8 частини другої статті 16 Закону №222-VIII). У розумінні зазначеної статті відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законом підстав (зокрема, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування, відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об’єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки).

Відповідно до частини п’ятнадцятої статті 14 Закону №222-VIII у разі встановлення в ході перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов підстав для складання актів, що є підставами для анулювання ліцензії, такі акти складаються як окремі документи в останній день проведення перевірки.

Частиною третьою статті 16 Закону №222-VIII вимагається, щоб акти, передбачені пунктами 5-9 частини другої цієї статті, містили детальне викладення фактів порушення законодавства, їх обґрунтування та у випадках, якщо вони стосуються невиконання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов, містити посилання на конкретні пункти цих ліцензійних умов.

З акта №84/18-1 про відмову ПП «Айслаг» у проведенні планової перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами вбачається, що відповідач дійшов висновку про недопуск підприємством уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки з підстав ненадання документів (інформації) на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування.

В матеріалах справи наявна письмова вимога щодо надання інформації та переліку документів, що стосуються проведення заходу державного нагляду (контролю) з провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (а.с.64). Зазначена вимога вручена директору ПП «Айслаг» 14 серпня 2018 року – у перший день перевірки. У вимозі зобов’язано надати інформацію до 12:00 16 серпня 2018 року.

З пояснень представників сторін встановлено, що документи на письмову вимогу підприємство надало. Із двадцяти п’яти позицій, вказаних у вимозі, позивач не надав документи (інформацію) по трьох позиціях: копії підтвердних документів, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу, відомості про наявність декларації безпеки і плану локалізації та ліквідації аварії на об’єкті (у разі внесення об’єкта до Державного реєстру об’єктів підвищеної небезпеки); документи, що свідчать про професійну підготовку працівників щодо поводження з небезпечними речовинами. Також позивач надав позитивний висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, термін дії якого закінчився та підлягає оновленню (дійсний до 15 грудня 2016 року).

Фактично в акті №84/18-1 про відмову ПП «Айслаг» у проведенні планової перевірки вказані ті самі порушення, що і в акті №84/18 за результатами проведення планового заходу; за таких умов ці акти - про проведення перевірки та про відмову у проведенні перевірки - суперечать один одному.

Наявність акта №84/18 свідчить, що перевірка ліцензіата відбулася: її проведено за участю уповноважених осіб підприємства, при цьому проведено і огляд фактичного місця провадження господарської діяльності, досліджено надані суб’єктом господарювання документи, за якими встановлено окремі порушення, описані вище.

З аналізу норм статті 14, пункту 8 частини другої статті 16 Закону №222-VIII слідує, що складання акта про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування з підстав ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування можливе за одночасної наявності таких умов: письмова вимога посадових осіб органу ліцензування вручена уповноваженій особі ліцензіата; ліцензіат не надав документів, зазначених у письмовій вимозі, що унеможливило здійснити перевірку визначених питань та встановити стан додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов. Якщо ж здійснити перевірочну діяльність та встановити дійсний стан додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов за наданими документами вдалося (як у даному випадку), то ненадання окремих документів, відсутніх у ліцензіата, не можна вважати недопуском органу ліцензування до перевірки.

Встановлення відповідачем таких порушень, як: в процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій ліцензіат не забезпечив працівників засобами колективного захисту - герметизації виробничого майданчика (абзац другий пункту 12 Ліцензійних умов); промислові майданчики для тимчасового зберігання відходів не захищені від дії атмосферних опадів та вітру (абзац другий пункту 16 Ліцензійних умов); ліцензіат не забезпечив допуск до поводження з небезпечними відходами осіб, які пройшли професійну підготовку щодо поводження з небезпечними речовинами (пункт 9 Ліцензійних умов), про які одночасно зазначено в акті №84/18, і в акті №84/18-1 про відмову ПП «Айслаг» у проведенні планової перевірки, не пов’язані із ненаданням документів, тому не можуть бути підставою для висновку про недопуск до перевірки.

Надання позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, термін дії якого закінчився, безумовно, є порушенням Ліцензійних умов, так само, як і несвоєчасне повідомлення органу ліцензування про всі зміни даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії - про введення в експлуатацію автонавантажувача за договором оренди від 19 серпня 2016 року №29, наданого для перевірки. Однак такі порушення не вказують на ненадання цих документів на письмову вимогу органу ліцензування.

У пункті 6 Ліцензійних умов №446 вказано, що до заяви про отримання ліцензії, крім документів, передбачених частиною третьою статті 11 Закону, додаються: відомості за підписом здобувача ліцензії про наявність матеріально-технічної бази, необхідної для провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (за формою згідно з додатком 2), разом з копіями підтвердних документів, засвідченими печаткою (за наявності) та підписом керівника суб’єкта господарювання, що дають можливість її ідентифікувати, а також копіями документів, що підтверджують право власності або оренди на зазначену матеріально-технічну базу, засвідченими печаткою (за наявності) та підписом керівника суб’єкта господарювання; відомості про наявність декларації безпеки і плану локалізації та ліквідації аварії на об’єкті (у разі внесення об’єкта до Державного реєстру об’єктів підвищеної небезпеки) у довільній формі; відомості за підписом здобувача ліцензії про наявність власних або орендованих виробничих площ (приміщень), необхідних для провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, разом із копіями документів, що підтверджують право власності або оренди на виробничі площі (приміщення), за формою згідно з додатком 3;

Відповідно до письмової вимоги органу ліцензування у позивача витребувано: 1) відомості про наявність матеріально-технічної бази, необхідної для провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами; 2) копії підтвердних документів, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу; 3) документи, що підтверджують право власності або оренди на зазначену матеріально-технічну базу; 4) відомості про наявність власних або орендованих виробничих площ (приміщень), необхідних для провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами; 5) копії документів, що підтверджують право власності або оренди на виробничі площі (приміщення); 6) відомості про наявність декларації безпеки і плану локалізації та ліквідації аварії на об’єкті (у разі внесення об’єкта до Державного реєстру об’єктів підвищеної небезпеки) – а.с.64-65.

Судом з пояснень представника відповідача встановлено, що такі документи було надано, окрім позиції 2 письмової вимоги – копій підтвердних документів, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу. Разом з тим, зауваження щодо інших документів - відомостей про наявну матеріально-технічну базу та документів на право власності (оренди) на зазначену матеріально-технічну базу, відомостей та підтвердних документів щодо виробничих площ (приміщень) - все-таки було надано, що дає можливість перевірити матеріально-технічну базу ліцензіата. Встановлення недостовірних даних у документах, поданих суб’єктом господарювання разом із заявою про отримання ліцензії, є окремою підставою для його відповідальності.

Також, на думку суду, не може мати наслідком складання акта про недопуск до перевірки ненадання позивачем під час її проведення відповідно до позиції 6 письмової вимоги відомостей про наявність декларації безпеки і плану локалізації та ліквідації аварії на об’єкті (у разі внесення об’єкта до Державного реєстру об’єктів підвищеної небезпеки). Відповідач не позбавлений доступу до державних електронних інформаційних ресурсів, яким є Державний реєстр об’єктів підвищеної небезпеки; у разі внесення об’єкта підвищеної небезпеки до Державного реєстру є можливість перевірити відомості щодо наявності у суб’єкта господарювання декларації безпеки.

Перераховані вище документи подаються до заяви про отримання ліцензії відповідно до Ліцензійних умов №466, що діють з 16 липня 2016 року. У даному випадку мала місце перевірка дотримання позивачем ліцензійних умов за уже виданою ліцензією.

Судом взято до уваги пояснення представника відповідача, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року №446 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами» було установлено двомісячний строк з дня опублікування цієї постанови, протягом якого ліцензіати, які мають ліцензії на провадження господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами і на поводження з особливо небезпечними речовинами та небезпечними відходами, подають до органу ліцензування документи та відомості, визначені частиною третьою статті 15 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». Однак анулювання ліцензії позивачу не пов’язане із застосування санкцій у зв’язку із неподанням (несвоєчасним) поданням таких документів на виконання пункту 2 цієї постанови.

На підставі аналізу фактичних обставин у справі та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відсутні ознаки, з якими Закон №222-VIII пов’язує наявність відмови ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. У зв’язку із цим суд не погоджується з доводами відповідача про наявність підстав для застосування пункту 8 частини другої статті 16 Закону №222-VIII.

Виявлені за результатами проведення перевірки порушення ліцензіатом ліцензійних умов дають підставу відповідачу для видачі розпорядження про їх усунення на підставі частини п’ятнадцятої статті 19 Закону №222-VIII. Згідно з частиною шістнадцятою статті 19 вказаного Закону ліцензіат, який одержав розпорядження про усунення порушень вимог ліцензійних умов, зобов’язаний в установлений у розпорядженні строк подати до органу ліцензування інформацію про усунення зазначених у такому акті порушень. У свою чергу, є самостійними підставами для анулювання ліцензії акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності; акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов; акт про виявлення недостовірності даних у документах, поданих суб’єктом господарювання разом із заявою про отримання ліцензії (пункти 5 – 7 частини другої статті 16 Закону №222-VIII).

З приводу твердження відповідача про неможливість судового втручання у його дискреційні повноваження суд зазначає таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Оскільки фактична перевірка дотримання ПП «Айслаг» ліцензійних умов відбулася, адже на підставі поданих ним документів встановлено окремі порушення ліцензійних умов, то закон зобов’язує орган ліцензування до вчинення конкретних дій: прийняти розпорядження про усунення цих порушень, а тоді, здійснивши позапланову перевірку виконання розпорядження, вирішувати питання про анулювання ліцензії (у разі невиконання такого розпорядження). Помилкова оцінка відповідачем фактів (недопуск до проведення перевірки позивачем не підтвердився) мала за даних обставин застосування ним не того способу поведінки, що визначена законом.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому законність, пропорційність, обмеження дискреції, добросовісність (дотримання суб'єктом владних повноважень законної мети) і процедурні гарантії є тими законодавчими інструментами, які мають забезпечити захист особи від державного свавілля.

Приймаючи рішення про анулювання ліцензії, відповідач діяв упереджено, нерозсудливо і необґрунтовано (здійснивши фактичну перевірку ліцензіата він дійшов безпідставного висновку про недопуск до такої перевірки). Його дії за таких обставин є непропорційними (без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), адже відповідно до частини десятої статті 16 Закону №222-VIII у зв’язку із анулюванням ліцензії з підстави, передбаченої пунктом 8 частини другої цієї статті, суб'єкт господарювання може подати заяву про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (повністю або частково) не раніше ніж через рік з дня набрання чинності рішенням органу ліцензування про анулювання попередньої ліцензії.

З урахуванням наведеного суд дійшов переконання, що відповідач не довів правомірність оскаржуваного наказу від 27 серпня 2018 року №313 «Про анулювання ліцензій» в частині анулювання ліцензії ПП «Айслаг» на право господарської діяльності за операціями у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання небезпечних відходів), виданої на підставі рішення від 15 лютого 2012 року №60.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу відповідача у цій частині належить задовольнити.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду із даним позов позивач сплатив судовий збір у сумі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13 вересня 2018 року №2711 (а.с.2), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.33).

Оскільки суд задовольняє позов, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно присудити на користь позивача здійснені ним і документально підтверджені судові витрати (судовий збір) в сумі 1762,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Айслаг» (43005, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 13369787) до Міністерства екології та природних ресурсів України (03035, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, 35, ідентифікаційний код юридичної особи 37552996) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.3 наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 27 серпня 2018 року №313 «Про анулювання ліцензій» в частині анулювання ліцензії Приватного підприємства «Айслаг» на право господарської діяльності за операціями у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання небезпечних відходів), виданої на підставі рішення від 15 лютого 2012 року №60.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Айслаг» за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства екології та природних ресурсів України судові витрати у сумі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк

Повне судове рішення складено судом 31 жовтня 2018 року