Справа № 360/530/17-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2018 року

Київ

справа №360/530/17-а

адміністративне провадження №К/9901/16770/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 360/530/17-а

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

до Бучанської міської ради Київської області

про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

на постанову Бородянського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року (у складі судді Міланіч А.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року (у складі колегії суддів Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л., Кузьмишиної О.М.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом до Бучанської міської ради Київської області, у якому просили визнати незаконними та скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області від 06 жовтня 2016 року №№ 810/89-18-VІІ, 810/90-18-VІІ, 810/91-18-VІІ, 810/92-18-VІІ, 810/93-18-VІІ, 810/94-18-VІІ, 810/95-18-VІІ та 810/96-18-VІІ, а також зобов'язати надати їм дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачі, як учасники бойових дій, 01 квітня 2016 року звернулися до Бучанської міської ради Київської області з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовно площею 0,10 га за адресою: вул. Першотравневій в м. Буча Київської області. Вказані клопотання були розглянуті Бучанською міською радою на сесії ради 28 квітня 2016 року та прийнято рішення, якими було відмовлено позивачам в наданні дозволів на розробку проекту землеустрою. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2016 року зазначені рішення Бучанської міської ради були скасовані та зобов'язано раду повторно розглянути клопотання позивачів. 06 жовтня 2016 року Бучанською міською радою були повторно розглянуті клопотання позивачів від 01 квітня 2016 року та знову прийняті рішення про відмову їм у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою з посиланням на те, що бажані до відведення земельні ділянки в м.Буча знаходяться в межах умовної площі 890 га, яка відносяться до земель лісового фонду та знаходиться за межами населеного пункту, і Бучанська міська рада не має повноважень розпоряджатися цими землями.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Бородянського районного суду Київської області, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року, адміністративний позов був задоволений в частині вимог про скасування рішень від 06 жовтня 2016 року та зобов'язання Бучанської міської ради Київської області повторно розглянути клопотання позивачів.

Постановляючи це рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що доказів на підтвердження того, що земельні ділянки, щодо яких позивачі просять надати дозвіл на виготовлення проектів землеустрою, знаходяться за межами м. Буча суду не надано. Також суд виходив з того, що вирішення питання щодо зобов'язання Бучанської міської ради Київської області надати позивачам дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення їм у власність земельних ділянок знаходиться поза компетенцією суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, вважаючи їх винесеними з неправильним застосуванням судом норм процесуального права позивачі звернулися із касаційною скаргою, в якій просять змінити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 27 вересня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 360/530/17-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 08 серпня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 360/530/17-а та призначив її до розгляду ухвалою від 26 жовтня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 29 жовтня 2018 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 квітня 2016 року позивачі звернулися до Бучанської міської ради Київської області із заявами (клопотаннями) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішеннями Бучанської міської ради Київської області від 28 квітня 2016 року №№ 431-10-VІІ, 432-10-VІІ, 434-10-VІІ, 435-10-VІІ, 436-10-VІІ, 438-10-VІІ, 439-10-VІІ, 440-10-VІІ у задоволенні таких звернень позивачів було відмовлено.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2016 року у справі № 367/5136/16-а зазначені рішення Бучанської міської ради Київської області було скасовано, а відповідача зобов'язано на черговій сесії повторно розглянути клопотання позивачів.

За результатами повторного вирішення таких клопотань Бучанська міська рада Київської області прийняла рішення від 06 жовтня 2016 року №№ 810/89-18-VІІ, 810/90-18-VІІ, 810/91-18-VІІ, 810/92-18-VІІ, 810/93-18-VІІ, 810/94-18-VІІ, 810/95-18-VІІ та 810/96-18-VІІ про відмову у наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Як підстави для відмови у наданні відповідних дозволів зазначено наступне: «Враховуючи рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2014 року у справі № 367/4187/14-ц, що залишене в силі ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанцій, постановою Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, в яких вказано, що земельна ділянка умовною площею 890 га відноситься до земель лісового фонду, знаходиться за межами населеного пункту та перебуває у власності держави в особі Кабінету Міністрів України, зважаючи що земельна ділянка, зазначена у клопотанні, знаходиться у межах умовної площі 890 га, з огляду на висновки, які містяться в мотивувальних частинах судових рішень, та на інформацію органу досудового розслідування, згідно яких Бучанська міська рада не має повноважень розпоряджатися землями в межах умовної площі 890 га, міська рада вирішила відмовити в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Не погоджуючись із вказаними рішеннями Бучанської міської ради Київської області, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у частині. Зокрема скаржники вказують на те, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, не вірно обрав спосіб захисту їхнього права на отримання відповідних дозволів.

Відповідачем заперечень або відзиву на касаційну скаргу позивачів не подано, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі за текстом - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин шостої-сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Бородянського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року відповідає, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Позивачі в касаційній скарзі просять змінити рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Доводів та заперечень щодо підстав, з яких були скасовані рішення Бучанської міської ради Київської області від 06 жовтня 2016 року №№ 810/89-18-VІІ, 810/90-18-VІІ, 810/91-18-VІІ, 810/92-18-VІІ, 810/93-18-VІІ, 810/94-18-VІІ, 810/95-18-VІІ та 810/96-18-VІІ касаційна скарга позивачів - не містить.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду під час касаційного перегляду справи перевіряє виключно обґрунтованість висновку судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимоги позивачів про зобов'язання Бучанської міської ради Київської області прийняти рішення про надання позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Скасовуючи рішення Бучанської міської ради Київської області від 06 жовтня 2016 року №№ 810/89-18-VІІ, 810/90-18-VІІ, 810/91-18-VІІ, 810/92-18-VІІ, 810/93-18-VІІ, 810/94-18-VІІ, 810/95-18-VІІ та 810/96-18-VІІ, суди виходили з того, що відповідач не надав доказів, які підтверджують розташування обраних позивачами земельних ділянок за межами м. Буча та, відповідно, відсутність у Бучанської міської ради Київської області права розпоряджатися ними.

Разом з тим, обов'язковою умовою надання відповідного дозволу є відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваженнями щодо перевірки відповідності обраного позивачами місця розташування земельних ділянок зазначеним критеріям наділений виключно орган, зазначений у частині шостій статті 118 КАС України.

Оскільки Бучанська міська рада Київської області не перевіряла відповідність місця розташування визначених позивачами земельних ділянок вимогам, що зазначені у частині сьомій статті 118 КАС України, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що належним способом захисту прав позивачів за даних обставин є зобов'язання відповідача повторно розглянути їх клопотання про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивачі в касаційній скарзі вказують на те, що обраний судом спосіб відновлення прав, на захист яких поданий адміністративний позов, є не ефективним. На підтвердження свого висновку позивачі посилається на те, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2016 року у справі № 367/5136/16-а було скасовано аналогічні за змістом рішення Бучанської міської ради Київської області та зобов'язано розглянути клопотання позивачів. За результатами вирішення таких клопотань відповідач повторно прийняв рішення про відмову у їх задоволенні.

Однак, Суд вважає, що зобов'язання відповідача прийняти рішення про надати дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з огляду на зміст підстав для скасування рішень від 06 жовтня 2016 року, буде суперечити вимогам частин шостої-сьомої статті 118 ЗК України.

Крім того, Суд зазначає, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З наведеного вбачається, що Бучанська міська рада Київської області має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наведеними положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи викладене вище, Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, які зазначили, що вирішення питання щодо зобов'язання Бучанської міської ради Київської області надати позивачам дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення їм у власність земельних ділянок, з урахуванням обраного позивачем способу захисту, наданих позивачем доказів на підтвердження своїх позовних вимог та інших обставин цієї справи, знаходиться поза компетенцією суду.

Судове рішення повинно виноситися з урахуванням необхідності дотримання справедливого балансу між ефективним способом захисту порушеного права і законністю такого рішення.

Безпосереднє втручання суду в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень допускається, як виняток, у випадку, коли обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини у публічно-правовій сфері, а також зібрані у справі докази дають підстави для висновку про безальтернативність рішення суб'єкта владних повноважень, яке повинно бути прийнято з урахуванням висновків, зроблених судом у цій справі.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Постанову Бородянського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко