Справа № 640/14720/18
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 митниці ДФС про скасування та визнання незаконною постанови в справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову №0630/80700/18 від 17.05.2018 року щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 340,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. Постановою в справі про ПМП №0630/80700/18 від 17.05.2018 року було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 340,00 грн. за порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 469 МК України, а саме проведення операцій, передбачених ст. 325 МК України без дозволу митного органу. Вказана постанова винесена в результаті розгляду протоколу №0630/80700/18 від 06.04.2018 року щодо позивача. Позивач вважає вказану постанову незаконною, та такою, що підлягає скасуванню оскільки, виконуючи перевезення збірного вантажу на адресу декількох вантажоотримувачів за маршрутом Німеччина Україна автомобілем Mercedes-Benz Sprinter д.р.з. АА1715РК, позивач, враховуючи договірні зобовязання і економічну доцільність використання належних йому транспортних засобів, 27.03.2018 року прийняв рішення про заміну транспортного засобу та особи (водія), уповноваженої за доставку вантажів в митницю призначення. Тому, 27.03.2018 року о 11.00 год. позивач здійснив перевантаження частини вантажу 1 місце вагою 225 кг згідно міжнародної накладної CMR A №634758 від 21.03.2018 року з автомобіля Mercedes-Benz Sprinter д.р.з. АА1715РК на автомобіль IVECO-Daily 65C15H д.р.н. АА6188НВ. При перевантаженні частини вантажу позивач дотримувся всіх вимог МК України, та письмове попередження про факт і причину заміни транспортного засобу та уповноваженої особи (водія) надіслане за допомогою факсимільного звязку на адресу ОСОБА_3 митниці ДФС через оперативного чергового, яке прийняв 27.03.2018р. о 11.35 год. інспектор Перехода А.Н. Харківська митниця ДФС, отримавши вказане повідомлення №24 від 27.03.2018 року, за допомогою службових каналів звязку направила відповідну інформацію на митний пост «Харків-центральний» о 15.00 год. Автомобіль IVECO-Daily 65C15H д.р.н. АА6188НВ з вказаним вантажем прибув в митницю призначення о 21.03 год. 27.03.2018 року. 28.03.2018 року в 16.40 год. доставлений вантаж був розмитнений і автомобіль було направлено для подальшого розвантаження на склад отримувача вантажу ПрАТ «завод Елокс» за адресою: Харківська область, Зміївський район, смт. Слобожанське, Балакліївське шосе, буд. 58. Таким чином, позивач виконав свої зобовязання з доставки вантажу в митницю призначення і на адресу отримувача вантажу без порушення митних правил. Жодного випадку порушення митних правил не було.

17.09.2018 року відповідачем було подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необгрунтованість, оскільки перевантаження вантажу відбулось без дозволу та за відсутності представників органів ДФС, а повідомлено відповідача постфактум, а тому 17.05.2018 року за результатом всебічного, повного та обєктивного розгляду матеріалів справи про ПМП №0630/80700/18 уповноваженою особою ОСОБА_3 митниці ДФС, яка діяла на підставі та в межах наданих повноважень, при додержанні вимог законодавства та забезпеченні прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, було винесено оскаржувану постанову.

09.10.2018 року позивачем було надано пояснення на відзив, в яких позивач посилається на положення ЦПК України, що позивач правомірно посилається на ст. 96 МКУ і п. 2.6 Наказу №1066 від 09.10.2012 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав зазначених у відзиві на адміністративний позов.

05.06.2018 року позивач звернувся до ОСОБА_3 окружного адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою судді від 11.06.2018 року було відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання по справі.

Відповідачем було оскаржено вказану ухвалу в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 року було ухвалу ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 11.06.2018 року скасовано, та справу направлено за встановленою підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.

15.08.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява та розподілена судді Зуб Г.А.

20.08.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження, та витребувано у ОСОБА_3 митниці ДФС належним чином завірену копію матеріалів митної справи №0630/80700/18.

Судом встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, та має ліцензію на надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваній постанові №0630/80700/18 від 17 травня 2018 року в справі про порушення митних правил зазначено, що: 27.03.2018 року о 21 год. 03 хв. до місця прибуття «Східний вантажний митний комплекс» ОСОБА_3 митниці ДФС за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 370 прибув вантажний автомобіль НОМЕР_1 під керуванням водія гр. Україна ОСОБА_4 з товаром «зєднувачі, контактні елементи та насоси»..» Митного забезпечення чи забезпечення відправника на вантажному відсіку автомобіля не встановлено. Під час митного оформлення та перевірці документів на вантаж було встановлено, що згідно даних документу досставки: ДКД-ЕЕ №807170/2018/12946 від 26.03.2018 оформленою Львівською митницею ДФС з контрольною датою доставки вантажу до підрозділу митного органу призначення ОСОБА_3 митниці ДФС 05.04.2018 року водієм ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_5 на автомобілі НОМЕР_2. Фактично вантаж було доставлено до митного поста «Харків-Центральний» водієм ОСОБА_4 на автомобілі НОМЕР_3. Перевантаження вантажів на інший транспортний засіб відбулось з ініціативи керівника ФОП ОСОБА_2 без дозволу митного органу. Слід зазначити, що 27.03.2018 року о 11 год. 40 хв. засобом факсимільного звязку до ОСОБА_3 митниці ДФС надійшов лист ФОП ОСОБА_2 В,Ф. від 27.03.2018 року №24 щодо заміни транспортного засобу та перевантаження товару з причин економічної доцільності. Перевантаження відбулось без дозволу та присутності представників органів ДФС, а повідомлено ОСОБА_3 митницю ДФС постфактум. Таким чином, гр-н ОСОБА_2 здійснив неправомірні операції з товарами, транспортними засобами комерційного призначення, митне оформлення яких не закінчено, без дозволу митного органу.

Надаючи правову оцінку, суд зазначає, що відповідно до ст. 191 Митного кодексу України, встановлені права та обов'язки перевізника, а саме: перевізники мають право:

1) не приймати для перевезення між органами доходів і зборів товари у разі оформлення митних та/або транспортних документів з порушенням порядку, встановленого законодавством України;

2) замінювати моторний транспортний засіб, попередньо повідомивши орган доходів і зборів призначення про причини такої заміни (технічний стан, екологічні вимоги, економічна доцільність);

3) замінювати уповноважену перевізником особу (водія), відповідальну за доставку товарів до органу доходів і зборів призначення, попередньо повідомивши цей орган про причини такої заміни (стан здоровя, візові питання, вимоги Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення);

4) з дозволу органу доходів і зборів призначення вивантажувати товар на склад цього органу, якщо доставлені перевізником товари, що перебувають під митним контролем, протягом трьох діб не будуть заявлені відповідальною за це особою до жодного митного режиму. У такому разі витрати на вивантаження та зберігання товару відшкодовуються його власником;

5) отримувати розяснення причин відмови у митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України та перелік заходів, яких необхідно вжити для їх усунення.

2. Перевізники зобовязані:

1) під час прийняття товарів до перевезення перевіряти точність відомостей щодо кількості вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування. У разі неможливості такої перевірки вносити відповідний запис до міжнародної автомобільної накладної (CMR);

2) у строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу, доставляти товари до органу доходів і зборів призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них;

3) не розпочинати вивантаження чи перевантаження товарів без дозволу органу доходів і зборів;

4) у разі прибуття до органу доходів і зборів призначення у неробочий час забезпечувати схоронність товарів і вживати визначених органом доходів і зборів заходів для недопущення їх несанкціонованого вилучення з-під митного контролю.

Згідно ст.. 200 МК України, після надання органом доходів і зборів дозволу на пропуск товарів через митний кордон України власник товарів або уповноважена ним особа зобов'язані доставити товари та документи на них без будь-якої зміни їх стану у визначене органом доходів і зборів місце і забезпечити перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб органу доходів і зборів, якщо інше не передбачено цим Кодексом; доставка товарів та документів на них повинна бути здійснена у строк, визначений статтею 95 цього Кодексу; товари і транспортні засоби, якими вони перевозяться, після прибуття у місце доставки розміщуються у зонах митного контролю; у місці доставки товари і транспортні засоби пред'являються, а документи на них передаються органу доходів; зміна місця стоянки (прибуття) транспортного засобу, вивантаження, перевантаження товарів, розпакування, пакування чи перепакування товарів, зміна, вилучення чи пошкодження засобів забезпечення ідентифікації допускаються лише з дозволу органу доходів і зборів.

В зв'язку з чим, по даному факту 06.04.2018 року посадовою особою ОСОБА_3 митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил №0630/80700/18 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1ст.469 МК України. Розгляд справи було призначено на 17.05.2018 року з 15.00 год. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 370. Примірник вказаного протоколу відповідачем було спрямовано позивачу поштою.

17 травня 2018 року за наслідками розгляду матеріалів, заступником начальника ОСОБА_3 митниці ДФС начальником УПМП та МВ ОСОБА_6 винесено постанову №0630/80700/18, якою громадянина ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.469 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Постанова митниці своєчасно була скерована позивачу, та отримана останнім 25.05.2018 року.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що фактично зовнішньо - економічна операція по переміщенню товару з Німеччини в Україну здійснювалось із застосуванням процедури «CMR», тобто у відповідності до норм «Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» (Женева, 19 травня 1956 рік).

Ввезення вказаного товару на митну територію України відбулось 27.03.2018 року, зокрема по «CMR» А№634758.

У відповідності до Закону України від 01.08.2006 № 57-V, Україна приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19.05.1956 року в м. Женева (далі Конвенція).

Згідно з нормою п.l ст.1 Конвенції: ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до відомостей, що містяться у справі, зовнішньоекономічна операція щодо переміщення товару в Україну здійснювалась відповідно до правил визначених Конвенцією, як доказ того була складена вантажна накладна (товаротранспортна накладна CMR).

Згідно з відомостей накладної: ПІБ перевізника: ОСОБА_5, номер транспортного засобу АА1715РК.

Статтею 3 Конвенції встановлено, що для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції (ч.4 Конвенції).

Стаття 5 - вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Стаття 9 - вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

З огляду на вимоги статей Конвенції, Митного кодексу України, суд приходить до висновку, що саме водій-перевізник був наділений правомочностями щодо перевезення вантажу від відправника до отримувача, а також здійснення під час слідування всіх митних процедур. При чому, суд звертає увагу, що саме водій ОСОБА_5 на автомобілі НОМЕР_2 мав зобов'язання слідувати до визначеного пункту ОСОБА_3 митниці для закінчення митного оформлення товару, оскільки іншого перевізника міжнародною товарно-транспортною накладною визначено не було.

Відповідно до «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 № 1066, якщо у ході виконання перевезення автомобільним транспортом виникає потреба у заміні водія, моторного транспортного засобу, на якому безпосередньо не перевозяться товари під митним контролем, або у перевантаженні товарів на інший транспортний засіб та якщо таке перевантаження відбувається без порушення митних пломб та інших засобів забезпечення ідентифікації, перевізник до прибуття товарів у митницю призначення особисто або з використанням доступних каналів зв'язку (факс, кур'єрська служба, пошта) зобов'язаний письмово повідомити про таке митницю призначення.

Повідомлення має містити відомості про: проведену операцію (заміна водія, моторного транспортного засобу або перевантаження товарів на інший транспортний засіб), її причини та місце, в якому була проведена ця операція;номер ДКПТ; реєстраційний номер транспортного засобу, яким здійснюється перевезення товарів під митним контролем у подальшому; прізвище, ім'я, по батькові, серію та номер паспорта водія, що здійснює перевезення товарів надалі.

Заміна транспортного засобу або перевантаження товарів на автомобільний транспортний засіб, який не належить попередньому перевізнику, здійснюється під контролем митного органу з урахуванням Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ).

Повідомлення перевізників реєструються митницею, в яку вони надійшли, у порядку, встановленому Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року N 1242. (п. 2.6-2.8).

Вказана типова інструкція втратила чинність 07.03.2018 року.

На підставі аналізу наведених норм Митного кодексу України, суд звертає увагу, що Митним кодексом України встановлено чіткі правові норми, де зазначено, що після надання органом доходів і зборів дозволу на пропуск товарів через митний кордон України власник товарів або уповноважена ним особа, а також перевізники зобов'язані доставити товари та документи на них без будь-якої зміни їх стану у визначене органом доходів і зборів місце і забезпечити перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб органу доходів і зборів. При цьому строк доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари не може бути довшим ніж десять діб.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керуються принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та обовязки визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час провадження у справі про порушення митних правил № 0630/80700/18 митницею підтверджено наявність в діях позивача порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 469 МК України та правомірно прийнято оскаржувану постанову у відношенні позивача.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін, а позовна заява без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 митниці ДФС про скасування та визнання незаконною постанови в справі про порушення митних правил залишити без задоволення.

Постанову ОСОБА_3 митниці ДФС у справі про порушення митних правил №0630/80700/18 від 17 травня 2018 року за ст. 469 ч.1 МК України у відношенні ОСОБА_2 залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до ОСОБА_3 апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 02 листопада 2018 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ