Справа № 2240/3226/18
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2240/3226/18
РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

за участю:секретаря судового засідання Варченко В.В. представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відновлення ОСОБА_3 Стасіосу раніше призначеної пенсії за віком та у зв'язку із втратою годувальника;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_3 Стасіосу нарахування та виплату пенсії за віком та у зв'язку із втратою годувальника, починаючи з 10.07.2018 та продовжити її нарахування та виплату відповідно до норм чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що з 19.09.2005 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV та з 05.01.2017 отримував пенсію у зв'язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 2462-VIII.

Вказує, що з листопада 2017 року пенсійні виплати були припинені у зв'язку із виїздом позивача на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

10.07.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії. Однак, листом від 20.07.2018 №1689/Я-8 відповідач відмовив позивачу в поновленні нарахування та виплати пенсії, обґрунтовуючи своє рішення тим, що чинне законодавство України не визначає механізму поновлення пенсійних виплат пенсіонерам, які виїхали на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, з якою Україна ще не нератифікувала угоду у сфері соціального забезпечення громадян.

Вказану відмову пенсійного органу позивач вважає протиправною, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49 та друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо правомірності припинення виплати пенсії на період перебування пенсіонера за кордоном визнано неконституційними.

З огляду на наведене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, клопотання про розгляд справи без його участі не подав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та надав суду пояснення за змістом даного адміністративного позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, та надала суду пояснення згідно поданого відзиву на даний адміністративний позов.

В обґрунтування відзиву зазначила, що згідно із статтею 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV під час перебування пенсіонера за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Зважаючи на те, що угода між Україною та Державою Ізраїль (постійне місце проживання позивача) в сфері соціального забезпечення громадян станом на цей час є нератифікованою, підстави для відновлення пенсійних виплат ОСОБА_3 Стасіосу - відсутні. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 19.09.2005 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV та з 05.01.2017 отримував пенсію у зв'язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 2462-VIII, але з листопада 2017 року пенсійні виплати були припинені у зв'язку із виїздом позивача на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

10.07.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Листом від 20.07.2018 №1689/Я-8 відповідач відмовив позивачу в поновленні нарахування та виплати пенсії, обґрунтовуючи своє рішення тим, що чинне законодавство України не визначає механізму поновлення виплат пенсій пенсіонерам, які виїхали на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, з якою Україна ще не нератифікувала угоду у сфері соціального забезпечення громадян.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, встановлені обставини у справі свідчать про те, що в цьому випадку права позивача, який не отримує пенсію в Україні, є порушеними.

Зважаючи на це, право позивача на отримання пенсії повинно бути поновлене незалежно від того чи існує механізм, який забезпечує виплату пенсії особам, які не проживають постійно на території України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.09.2018 по справі №522/535/17 та від 30.01.2018 по справі №408/2861/17.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відновлення ОСОБА_3 Стасіосу раніше призначеної пенсії за віком та у зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд звертає увагу на те, що вказана відмова відповідача, викладена у листі пенсійного органу від 20.07.2018 №1689/Я-8 не є рішенням суб'єкта владних повноважень, яке прийняте в межах чинного законодавства, тому з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_3 Стасіосу у відновленні раніше призначеної пенсії за віком та у зв'язку із втратою годувальника, викладеної у листі від 20.07.2018 №1689/Я-8.

Також судом встановлено, що вказані пенсійні виплати були припинені починаючи з листопада 2017 року у зв'язку із виїздом позивача на постійне проживання за кордон.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Згідно з частиною 2 статті 49 цього Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 визначено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Відповідно до пункту 4.1 цього Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Отже призначити, а в даному випадку поновити виплату пенсії, необхідно з дня звернення особи до пенсійного органу із відповідною заявою.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати йому пенсії за віком та у зв'язку із втратою годувальника 10.07.2018, то відповідач повинен поновити такі пенсійні виплати позивачу саме з цієї дати.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд вирішив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_3 Стасіосу нарахування та виплату пенсії за віком та у зв'язку із втратою годувальника, починаючи з 10.07.2018 (з дати звернення позивача до пенсійного органу із відповідною заявою).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 1 статті 2 КАС України відновленню підлягають лише ті права, порушення яких встановлено під час судового розгляду справи і не стосуються дій відповідача у майбутньому.

Зважаючи на це, вимога позивача продовжити йому нарахування та виплату пенсії за віком та у зв'язку із втратою годувальника відповідно до норм чинного законодавства, на думку суду, є передчасною та спрямована на майбутнє, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 Стасіоса до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_3 Стасіосу у відновленні раніше призначеної пенсії за віком та у зв'язку із втратою годувальника, викладеної у листі від 20.07.2018 №1689/Я-8.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_3 Стасіосу нарахування та виплату пенсії за віком та у зв'язку із втратою годувальника, починаючи з 10.07.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 Стасіоса судовий збір в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01 листопада 2018 року

Позивач:ОСОБА_3 ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, Хмельницький, Хмельницька область, 29001 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя ОСОБА_4