Справа № 719/207/18
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 р. м. Чернівці Справа № 719/207/18

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчини певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- адміністративний позов про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити в повному обсязі;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи (служби) з 10.11.1976 р. по 28.09.1978 р., з 20.11.1978 р. по 20.08.1984 р., з 08.07.1985 р. по 31.08.1987 р., з 01.09.1987 р. по 01.10.1988 р., з 01.10.1988 р. по 24.10.1990 р., з 01.04.1997 р. по 06.11.1998 р., з 19.11.1998 р. по 24.04.2003 р., з 20.03.2008 р. по 04.04.2017 р. до стажу державної служби та призначити пенсію державного службовця з 21.03.2018 р., здійснивши перерахунок пенсії з одночасною виплатою недоплачених сум, виходячи з заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за його останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Сокирянському районі Чернівецької області, як одержувач пенсії за віком. 21.03.2018 року звернувся до відповідача про переведення з одного виду пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком згідно статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р.

23.05.2018 року позивач отримав лист відповідача в якому зазначалось про відсутність правових підстав для переведення позивача на пенсію за віком відповідно статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р., оскільки відсутній необхідний стаж для переведення на вказаний вид пенсії.

Вважає дії відповідача протиправними, упередженими та такими, що вчинені без дотримання верховенства права і законності, оскільки, як вважає позивач, він має необхідний стаж державного службовця більше 20-ти років.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що 21.03.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

26.04.2018 року та 18.05.2018 року відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки відсутній необхідний стаж для призначення такого виду пенсії.

Відповідач також зазначає, що згідно з записами трудової книжки позивач з 20.03.2008 року по 04.04.2017 року працював в Новодністровській міській раді на посадах, що віднесені до категорій посад органів місцевого самоврядування, отже відсутні правові підстави для переведення позивача на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу", оскільки позивач є посадовою особою місцевого самоврядування, що підтверджується і записами його трудової книжки.

Відповідач звертав увагу суду на те, що 01.05.2016 набрав чинності Закон України Про державну службу від 10.12.2015 № 889 та втратив чинність Закон України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім ст.37, яка застосовується виключно для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення, якими передбачено право на призначення пенсії для визначеного кола осіб відповідно до ст. 37 Закону від 16.12.1993року.

На думку відповідача, позивач у адміністративному позові безпідставно вказує, що у нього наявний стаж державної служби на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, більше 20 років, оскільки віднесення таких посад визначалось виключно ст.25 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України

Крім цього відповідач вважає, що періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, періодів навчання чи роботи в партійних органах не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців. Таким чином, позивач перебуваючи на службі в Збройних силах, навчаючись у партійній школі та працюючи в комітеті партії не працював на посаді державного службовця, тому відсутні підстави для зарахування цього періоду до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та який дає право на призначення пенсії державного службовця в рамках чинного законодавства.

Що стосується не зарахування до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців періоду роботи з 01.04.1997 року по 06.11.1998 року на посаді помічника прокурора Сокирянського району прокуратури Чернівецької області вказав наступне.

Відповідно до Закону України Про державну службу № 889 та Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах прокурорів, оскільки позивач займав посаду помічника прокурора, яка не відноситься до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а також позивачу ранг державного службовця не присвоювався та не складалася присяга державного службовця, тому вказаний період теж не відноситься до періоду державної служби.

Що стосується не зарахування до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, періоду роботи з 20.03.2008 року по 04.04.2017 року в Новодністровській міській раді (в органах місцевого самоврядування) вказав, що 04.07.2001 року набрав чинності Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування". В період з 20.03.2008 року по 04.04.2017 року позивач працював в Новодністровській міській раді (робота в органах місцевого самоврядування). 20.03.2008 року позивач прийняв присягу та встановлено ранг посадової особи органу місцевого самоврядування.

Таким чином посади, які обіймав позивач після набрання чинності Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", віднесені до категорій посад органів місцевого самоврядування, а не до категорій посад державних службовців, що підтверджується записами його трудової книжки.

З огляду на наведене вище відповідач вважає, що позовні вимоги позивача щодо переведення пенсії з 21.03.2018 відповідно до Закону України Про державну службу є безпідставними та не відповідають вимогам чинного законодавства України.

23.10.2018 року через канцелярію суду позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримав.

23.10.2018 року представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження, проти задоволення позову заперечував.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи статті 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

21.03.2018 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (перебуває на обліку, як одержувач пенсії) про переведення з одного виду пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком згідно ст.37 Закону України Про державну службу №3723 від 16.12.1993р.

23.05.2018 року позивач отримав лист відповідача №427/011/12 від 18.05.2018р. про відсутність правових підстав для переведення на пенсію згідно з Законом України Про державну службу, з тих підстав, що пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що для осіб, які на день набрання чинності Законом, мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993р. та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Законом №889-VIII поширене право на призначення пенсії державного службовця виключно на осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Відповідач зазначає, що сфера дії Закону України Про державу службу №889 не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування.

Водночас, відповідач у цьому листі вказує на те, що до такого стажу можливо зарахувати час роботи на посаді начальника Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області з 19.11.1998 по 24.04.2003. Однак наявний стаж роботи на цій посаді, віднесеної до категорії посад державних службовців тривалістю 4 роки 5 місяців 6 днів є недостатнім для призначення пенсії державного службовця відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889. Інших періодів, які можливо зрахувати до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, згідно з записами трудової книжки немає.(а.с.9)

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії ЛТ-І № 02124250 від 04.04.1976 року вбачається, що:

- з 10.11.1976 по 28.09.1978 - проходив строкову службу у Збройних Силах СРСР;

- з 20.11.1978 по 20.08.1984 - проходив службу в органах Внутрішніх справ;

- з 08.07.1985 по 31.08.1987 - робота в Слободзейському РК КП Молдавії;

- з 01.09.1987 по 01.10.1988 - зарахований слухачем Київської вищої партійної школи;

- з 01.10.1988 по 03.06.1991 - робота в Слободзейському РК КП Молдавії (на різних посадах, в тому числі інструктор, завідуючий організаційним відділом РК партії);

- з 01.04.1997 по 06.11.1998 - робота на посаді помічника прокурора Сокирянського району прокуратури Чернівецької області;

- з 19.11.1998 по 24.04.2003 - призначений на посаду начальника Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області;

- з 20.03.2008 по 04.04.2017 - робота в органах місцевого самоврядування (Новодністровська міська рада).(а.с.12-21)

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення нормативно-правових актів, та робить висновки по суті спору.

Відповідно до частини 1 статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Предметом спору в даній справі є відмова відповідача, у призначенні (переведенні) позивача на пенсію державного службовця з підстав відсутності необхідного стажу державного службовця.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України Про державну службу № 889-VІІІ від 10.12.2015 р. (далі-Закон №889), який втілює новий підхід до обчислення стажу державної служби. Попереднє законодавство, яке діяло до набрання чинності Законом № 889 01.05.2016, передбачало інший порядок обчислення.

В період до 01.05.2016 року правовідносини з приводу суспільних відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, а також загальні засади діяльності і статус державних службовців врегульовувались Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року3723-XII (далі - Закон №3723).

У спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону №3723, а так само і Закону №889 в частині розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень.

Відповідно до пункту 8 Закону №889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пунктів 10 - 12 розділу ХІ Закону №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що законодавець визначив чіткі критерії, за яких за особами зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу". При цьому такі особи на день набрання чинності Законом №889 мають мати не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 25 Закону №3723 основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Згідно частини 1 статті 37 Закону №3723 (в редакції, яка діяла до 01.05.2016 року) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 р. (до вступу в дію Закону України Про державну службу № 889) здійснювалось згідно Порядку обчислення стажу державної служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. № 283. ( далі - Порядок № 283)

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) (окрім іншого): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у ст.25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування;

Згідно пункту 3 Порядку №283 (окрім іншого), до стажу державної служби включається також: час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях; час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ; час підвищення кваліфікації з відривом від роботи, якщо до направлення на підвищення кваліфікації працівник працював у державному органі;

У Додатку до вказаного Порядку наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Так, вказаним Переліком передбачено, серед іншого, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Також Порядком № 283 передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи в організаціях, передбачених абз.4 п. 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993р. № 1049. (далі Положення № 1049 )

Відповідно до пункту 3 Положення N1049, до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується, стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених ст.118 Кодексу законів про працю України, зокрема в партійних, профспілкових і комсомольських на виборних та відповідних посадах.

Згідно з роз'ясненнями Міністерства юстиції України від 03.06.1994р. №4-5-1156, погодженими з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії ст.6 Конституції УРСР і внесення змін до ст. 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішення, бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновків, що служба у Збройних Силах та органах внутрішніх справ, робота у РК КП Молдавії та навчання у Київській ВПНІ, робота у прокуратурі, районнім управлінні юстиції, служба в органах місцевого самоврядування зараховуються до стажу державної служби. Відтак суд вважає, що відповідачем протиправно не враховано позивачу в стаж державної служби наступні періоди: - з 10.11.1976 по 28.09.1978 - проходження строкової служби у Збройних Силах СРСР; з 20.11.1978 по 20.08.1984 - проходження служби в органах Внутрішніх справ; з 08.07.1985 по 31.08.1987 - робота в Слободзейському РК КП Молдавії; з 01.09.1987 по 01.10.1988 - слухач Київської вищої партійної школи; з 01.10.1988 по 03.06.1991 - робота в Слободзейському РК КП Молдавії; з 01.04.1997 по 06.11.1998 - робота на посаді помічника прокурора Сокирянського району прокуратури Чернівецької області.

Звертаючись до суду, позивач окрім іншого в змісті позовних вимог просив зобовязати відповідача зарахувати до стажу державної служби період - з 19.11.1998 по 24.04.2003 - на посаді начальника Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідачем не заперечується факт та обставини про перебування позивача на вказаній посаді, та віднесення вказаної посади до посади державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно статті 46 Закону №889 визначені особливості стажу державної служби, зокрема пунктом 4 частини 2 цієї статті визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування"; час перебування на посадах прокурорів; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016р. №229 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби. Пунктом 4 цього Порядку визначено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу.

До стажу державної служби, зокрема, зараховуються: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування; час перебування на посадах прокурорів; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання; час професійного навчання державного службовця з відривом від служби, якщо не пізніше 75 днів після його завершення така особа повернулася на державну службу, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад (окрім іншого):

п'ята категорія - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад;

шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад;

сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування.

Як зазначалось вище, до спірних правовідносин (з урахуванням вимог розділу ХІ Закону №889) слід застосовувати законодавство, що діяло до набрання чинності Закону України Про державну службу №889.

У розясненні з питань зарахування до стажу державної служби періодів роботи (служби) до 1 травня 2016 року (від 26 липня 2016 року №14-р/з), Національне агентство України з питань державної служби зазначає: Стаж державної служби до набрання чинності Законом обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 (далі 1 Порядок), та додатка до нього. зазначено: Отже, стаж державної служби за період роботи до 1 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивач перебував на різних посадах, зокрема : з 10.11.1976 року по 28.09.1978 року - проходив строкову службу у Збройних Силах СРСР; з 20.11.1978 року по 20.08.1984 року - проходив службу в органах Внутрішніх справ; з 08.07.1985 року по 31.08.1987 року- робота в Слободзейському РК КП Молдавії; з 01.09.1987 року по 01.10.1988 року - зарахований слухачем Київської вищої партійної школи; з 01.10.1988 року по 03.06.1991року - робота в Слободзейському РК КП Молдавії (інструктор, завідуючий організаційним відділу ); з 01.04.1997 року по 06.11.1998 року - робота на посаді помічника прокурора Сокирянського району прокуратури Чернівецької області; з 19.11.1998 по 24.04.2003 - призначений на посаду начальника Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області; з 20.03.2008 по 04.04.2017 - робота в органах місцевого самоврядування (Новодністровська міська рада).

Слід зазначити, що під час роботи в Новодністровській міській раді позивач перебував на посадах начальника юридично-договірного відділу, начальника відділу НС мобілізаційної роботи та військово-облікового стану. За вказаний час роботи (20.03.2008 року прийнято присягу посадової особи органу місцевого самоврядування, а також присвоєно відповідні ранги посадової особи в межах 5-ї категорії посад).

Вищенаведені обставини справи, а також законодавство, яке в часі врегульовувало спірні правовідносини в частині перебування позивача на посадах державної служби, повністю спростовує доводи позивача в частині відсутності необхідного стажу для призначення пенсії державного службовця, в тому числі і під час проходження служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У рішенні від 10 травня 2018 року у справі №351/1792/17 Верховний суд виклав аналогічні висновки в частині врахування до стажу державної служби періоду перебування особи на посадах в органах місцевого самоврядування з урахуванням вимог статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (пункти 19-27).

З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з доводами позивача про те, що після досягнення 62 років (18.03.2018 року), та станом на 21.03.2018 року (час звернення із заявою) позивач мав необхідний стаж державної служби більше 20 років, який відповідач зобовязаний зарахувати до стажу державної служби та призначити позивачу з 21.03.2018р. пенсію за віком відповідно до пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про державну службу №889.

Крім того суд зазначає, що до стажу державної служби включається час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях. Частиною 1 статті 2 Закону України Про військовий обовязок і військову службу, передбачено, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 10.05.2018 р. у справі №351/1795/17.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне також зазначити і те, що в листі - відмові відповідача від 18.05.2018 року (а.с.9) Головне управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області викладаючи висновок про відмову у задоволенні заяви позивача - посилалось на відсутність законодавчих підстав на переведення позивача з одного виду пенсії на інший.

Суд вважає, що такі висновки відповідача теж є помилковими, оскільки в спірних правовідносинах розглядається питання призначення двох різних різновидів пенсій: за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». Свідченням цього є також і те, що законодавець в пункті 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889 виклав норми за змістом: «зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», а відтак в згаданих правовідносинах позивачу має призначатись відповідна пенсія, а не переводитись з одного на інший вид пенсії.

Частиною 2 статті 19 Конституції У країни визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обовязків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки, під час реалізації своїх владних повноважень.

Частина 1 статті 6 КАС України наголошує, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області є протиправними, що їхні дії не ґрунтуються на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, що відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією України, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено статтею 245 КАС України.

Частиною 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення (окрім іншого) про: визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, як субєкт владних повноважень у спірних правовідносинах вчинив протиправну бездіяльність, як полягала у відмові позивачу у призначенні пенсії, а відтак вірним способом захисту порушеного права позивача є визнання бездіяльності протиправною, а не дій протиправними, які можуть мати місце при активній поведінці субєкта.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Звертаючись до суду, позивач як зазначалось вище просив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати (окрім іншого) період роботи (служби) з 20.03.2008 р. по 04.04.2017 р. до стажу державної служби та призначити пенсію державного службовця з 21.03.2018 р. здійснивши перерахунок пенсії з одночасною виплатою недоплачених сум, виходячи з заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за його останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Судом встановлено, що позивач з 20.03.2008 р. по 04.04.2017 р. працював в Новодністровській міській раді (робота в органах місцевого самоврядування).

Відповідно статті 3 Закону України "Про державну службу" №889, (набрав чинності 01.05.2016 року), дія цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування. А тому суд вважає, що вказана вище вимога (в частині періоду служби в органах місцевого самоврядування з 01.05.2016 року по 04.04.2017 року) задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази і довести певні обставини, які свідчать про правомірність його дій/бездіяльності, законність прийнятих рішень. Однак, відповідач у згаданих правовідносинах, жодним доказом або ж нормою законодавства не спростував доводів позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 5 та 6 статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про повернення судового збору.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд (окрім іншого) враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Звертаючись до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн., як за дві позовні вимоги (квитанція від 04.06.2018 року, а.с.1). Разом з тим, по своїй суті заявлені дві позовні вимоги позивача випливають одна з іншої, і стосуються одних і тих же правовідносин щодо призначення пенсії.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач звертаючись до суду сплатив судовий збір у більшому розмірі ніж того вимагає стаття 4 Закону України Про судовий збір, а тому надміру сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України (з розрахунку 1409,60 грн. : 2 = 704,80грн.).

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати судовий збір в сумі 704,80грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчини певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця ОСОБА_1.

3. Зобов'язати зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи (служби) з 10.11.1976 р. по 28.09.1978 р., з 20.11.1978 р. по 20.08.1984 р., з 08.07.1985 р. по 31.08.1987 р., з 01.09.1987 р. по 01.10.1988 р., з 01.10.1988 р. по 24.10.1990 р., з 01.04.1997 р. по 06.11.1998 р., з 19.11.1998 р. по 24.04.2003 р., з 20.03.2008 р. по 01.05.2016 р. до стажу державної служби та призначити пенсію державного службовця з 21.03.2018 р., здійснивши перерахунок пенсії з одночасною виплатою недоплачених сум, виходячи з заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за його останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м.Чернівці вул.Оренбурзька, 7А, ) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий 27.06.1997р. Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області ) судовий збір в сумі 704,80 грн.

5 . Повернути на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий 27.06.1997р. Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області) з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Боднарюк О.В.