Справа № 0540/8014/18-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 р. Справа№0540/8014/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Вугледар Донецької області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міська психіатрична лікарня № 1 в м. Донецьку про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 03.09.2018 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м.Вугледар Донецької області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міська психіатрична лікарня № 1 в м. Донецьку про визнання бездіяльності неправомірною, а саме: рішення від 12.02.2018 № 397 про відмову в зарахуванні в пенсійний стаж періоду роботи з 25.08.1980 по 21.12.1988 у Міській психіатричній лікарні № 1 м.Донецька медичною сестрою у психіатричному відділені повний робочий день у важких та шкідливих умовах праці, а також дії по відмові в призначенні пільгової пенсії неправомірними, та такими, що порушують законні права на отримання пенсії та зобовязання зарахувати в пільговий пенсійний стаж період роботи у Міській психіатричній лікарні № 1 м. Донецька з 25.08.1980 по 21.12.1988 медичною сестрою у психіатричному відділенні повний робочий день у важких та шкідливих умовах, призначити пенсію на пільгових умовах з дня виникнення права, здійснити нарахування пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування з дня виникнення права і в подальшому.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.02.2018 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і надала всі необхідні документи. Відповідач, розглянувши заяву та надані документи, прийняв рішення № 397 від 12.02.2018, яким відмовив їй в зарахуванні до пільгового стажу певного періоду роботи, а саме з 25.08.1980 по 21.12.1988 медичною сестрою у міській психіатричній лікарні № 1 м. Донецька, у звязку з тим, що підприємство фактично знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, а реєстраційні дії відносно змін місця знаходження на підконтрольній владі України території не відбулись.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки воно прийнято із порушенням норм чинного законодавства та її конституційних прав.

Представник відповідача відзив на адміністративний позов у встановлений судом строк не надав.

У звязку з ненаданням відповідачем відзиву на адміністративний позов у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.09.2018 відкрито провадженні в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія паспорту серії ВК 284895, наявна в матеріалах справи (а.с. 28-29).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 08.02.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Управління Пенсійного Фонду України в м. Вугледар Донецької області №397 від 12.02.2018 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії. Органом Пенсійного фонду не прийнято до уваги періоди роботи з 25.08.1980 по 21.12.1988 в Міській психіатричній лікарні № 1 м. Донецька в звязку з тим, що підприємство фактично знаходиться на непідконтрольній українській владі території та реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території не здійснено, тому установити факт роботи на підприємстві неможливо. Таким чином, відповідач вважає, що підстави для прийняття до уваги документів, виданих установою, що знаходиться на території, що не контролюється українською владою, відсутні оскільки неможливо перевірити їх достовірність (а.с. 36).

Позивач оскаржує вищевказане рішення відповідача як таке, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства та його конституційних прав.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058- ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності зі статтею 26 Закону № 1058-ІV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно п. 2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці на списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону і в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до положень п. 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV, положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та надав відповідні документи.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637, визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Відповідач не зарахував до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.08.1980 по 21.12.1988 медичною сестрою у міській психіатричній лікарні № 1 м.Донецька.

Підставою для не зарахування до пільгового стажу роботи спірного періоду за рішенням відповідача є те, що установа фактично знаходиться на непідконтрольній українській владі території та реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території не здійснено, тому установити факт роботи на підприємстві неможливо.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1, в якій за спірний період є наступні відомості:

№ 1 від 25.08.1980 про прийняття у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 1 м.Донецька» на посаду медичної сестри;

№ 2 від 21.12.1988 про надання розрахунку у звязку із власним бажанням (а.с. 30).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №1 м. Донецька» № 159 (без дати) про підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якій зазначено, що ОСОБА_1 в період з 25.08.1980 по 21.12.1988 працювала на посаді медичної сестри психіатричного відділення № 1 у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 1 м. Донецька». На даній посаді була зайнята в обслуговуванні хворих з психічними розладами повний робочий день, що передбачено Списком № 2.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки Намібії зазначено, що держави члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &др) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш смертним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&д ). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі Мозер проти Республіка Молдова та Росії наголосив, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони (тобто є окупованою) (Mozer v . the Republic of Moldova and Russia 23022016 Ц 142).

Отже, оскільки право позивача, як право на пенсію, ґрунтується на положеннях Закону України Про пенсійне забезпечення, Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України, усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Оцінюючи копію наданої позивачем довідки № 159 (без дати), виданої установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, Loizidou V. Turkey, Cyprus v. Turkey), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), згідно яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість прийняття до уваги зазначеної довідки, яка підтверджує пільгових стаж позивача за списком № 2. Крім того, наявність у позивача пільгового стажу роботи у спірний період підтверджена наявними записами у її трудовій книжці, оформленими належним чином, що, у відповідності до вищенаведених приписів нормативно-правових актів України, виключає необхідність підтвердження такого стажу роботи відповідними довідками.

Згідно ст. 60 Закону № 1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоровя, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоровя, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоровя, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд зазначає, що наведені відомості у трудовій книжці про роботу позивача за вказані періоди та інші надані до суду докази у своїй сукупності свідчать про зайнятість останньої на відповідній посаді, віднесеної до Списку № 2. Записи про спірний період роботи засвідчені відповідною печаткою установи і дефектів їх вчинення не має, а відтак факт роботи позивача у спірний період підтверджується відповідними записами, які були внесені відповідно до діючого законодавства.

Крім того, доказів, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день у важких та шкідливих умовах праці та інших доказів, які підтверджували б не виконання позивачем роботи за зазначеною професією у спірні періоди до суду не надано.

У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі також Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обовязків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та обєктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 397 від 12.02.2018 про відмову в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 25.08.1980 по 21.12.1988 медичною сестрою у міській психіатричній лікарні № 1 м. Донецька з зобов'язанням відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу для призначення пенсії за Списком №2 період роботи з 25.08.1980 по 21.12.1988 медичною сестрою у міській психіатричній лікарні № 1 м. Донецька.

Водночас, щодо позовних вимог позивача про призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах з дня виникнення такого права та проведення нарахування пенсії на пільгових умовах з дня виникнення такого права і в подальшому, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача прийняте без повного зясування обставин справи та інших документів наданих позивачем.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про застосування положень ст. 9 КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

З урахуванням дискреційних повноважень Управління Пенсійного Фонду України в м.Вугледар Донецької області на прийняття рішення про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до ст. 13 та ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, суд вважає необхідним зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пільгової пенсії за Списком № 2 відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з зарахуванням до пільгового стажу встановленого судом періоду роботи у відповідності до ст. 60 Закону № 1788-XII.

Крім тог, згідно з вимогами статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.

Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.

Відповідно до п.п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій субєкта владних повноважень протиправним та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії, відповідач має враховувати висновки рішення в даній адміністративній справі щодо наявності підтвердження пільгового стажу позивача з зарахуванням визначеного судом періоду у відповідності до ст. 60 Закону № 1788-XII.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією № 59 від 06.07.2018, позивач за подання адміністративного позову сплатив 704,80 грн. судового збору (а.с.3).

Отже, суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного Фонду України в м.Вугледар Донецької області у відповідності до розміру задоволених позовних вимог у сумі 352,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Вугледар Донецької області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 1 м.Донецька» про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Вугледар Донецької області (; 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. 30 років Перемоги, 16) № 397 від 12.02.2018 про відмову в зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; 85670, АДРЕСА_1) періоду роботи з 25.08.1980 по 21.12.1988 медичною сестрою у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 1 м. Донецька».

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в м. Вугледар Донецької області (; 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. 30 років Перемоги, 16) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; 85670, АДРЕСА_1) № 397 від 08.02.2018 про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із зарахуванням до її пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 25.08.1980 по 21.12.1988 медичною сестрою у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 1 м. Донецька» за даними трудової книжки ОСОБА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного Фонду України в м.Вугледар Донецької області (; 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. 30 років Перемоги, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; 85670, АДРЕСА_1) понесені судові витрати зі сплати судового збору у відповідності до розміру задоволених позовних вимог у сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2018 року.

Суддя Ушенко С.В.