Справа № 826/3445/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 жовтня 2018 року № 826/3445/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» (далі – позивач, ПрАТ «Київський страховий дім») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі – відповідач, Нацкомфінпослуг), в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження від 14.02.2017 №259.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в діях Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відсутні порушення законодавства про фінансові послуги, зокрема пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та позивач вважає правомірною відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності заборонено передавати керування автомобілем особі з водійським стажем менше 3-х років, що в даному випадку було порушено. Отже, підстави для застосування заходів впливу, передбачених спірним розпорядженням від 14.02.2017 №259, відсутні.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на правомірність оскаржуваного розпорядження та порушення позивачем законодавства про фінансові послуги, з огляду на невмотивовану відмову позивача у виплаті страхового відшкодування.

Так, у судовому засіданні судом встановлено, що позивачем пред'явлено позовні вимоги, які згідно ч. 6 ст. 12 КАС України належить до справ незначної складності та у відповідності до ч. 1 ст. 257 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи зазначені обставини, судом у судовому засіданні було ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за результатами розгляду звернення (скарга) Зябкіна В.В. в інтересах Якуніної С.В. від 15.12.2016 (вх.№5835/9 від 20.12.2016) щодо невиконання ПрАТ «Київський страховий дім» зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.09.2015 №АЕ/5223771 та порушення вказаним товариством вимог законодавства про фінансові послуги, складено акт про правопорушення, вчинені ПрАТ «Київський страховий дім» від 13.01.2017 №43/13-5/15.

В акті зафіксовано порушення позивачем вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а саме абзаців першого-третього пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо невиконання страховиком обов'язку протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

На підставі висновків акта, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 14.02.2017 №259 «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», позивача зобов'язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити відповідача про усунення порушень та вжиті заходи з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 07.03.2017.

Вважаючи вказане розпорядження протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-III встановлено, що ринки фінансових послуг - це сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою надання та споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, операцій з цінними паперами та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів.

Відповідно до пункту 1.3 розділу I Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги затвердженого розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.11.2012 №2319, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 №2112/22424 (надалі - Положення №2319), метою цього Положення є врегулювання правовідносин, пов'язаних із складанням уповноваженими та посадовими особами Нацкомфінпослуг документів про порушення законодавства про фінансові послуги застосуванням Нацкомфінпослуг або уповноваженими особами Нацкомфінпослуг заходів впливу; захистом прав учасників ринків фінансових послуг під час застосування Нацкомфінпослуг або уповноваженими особами Нацкомфінпослуг заходів впливу; оскарженням рішень Нацкомфінпослуг або уповноважених осіб Нацкомфінпослуг про застосування заходів впливу.

Згідно з пунктом 1.5 розділу I Положення №2319, Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів. Дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися, зокрема, в матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.

Посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення (п. 1.11 розділу I Положення №2319).

Виявлені посадовими особами Нацкомфінпослуг факти порушення законодавства про фінансові послуги викладаються в акті про правопорушення із зазначенням доказів (документів, даних та інформації), що підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги, та з посиланням на відповідну норму закону та/або іншого нормативно-правового акта. Акт про правопорушення, складений посадовою особою Нацкомфінпослуг, повинен містити документи, дані та інформацію, які підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги. Такі документи, дані та інформація долучаються до акта про правопорушення (абз. 1, 2 п. 4.2 розд. IV Положення №2319).

Рішення про зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги (п. 2.2 розд. ІІ Положення №2319).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного розпорядження та акту про вчинені правопорушення, між ПрАТ «Київський страховий дім» та Стукало М.І. укладено договір обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.09.2016 №АЕ/5223771. Відповідно до Договору забезпечення транспортним засобом є автомобіль ИЖ2125, державний реєстраційний номер 31978ХК.

28 червня 2016 року за участю забезпеченого транспортного засобу ИЖ2125, державний реєстраційний номер 31978ХК під керуванням Стукало О.М. та транспортного засобу Nissan, державний реєстраційний номер ВВ7827СА, що належить Якуніній С.В. трапилась дорожньо-транспортна пригода, що має ознаки страхового випадку.

Водночас, згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 26.08.2016 у справі №640/11321/16-п Стукала О.М. притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок порушення Стукалом О.М. Правил дорожнього руху.

Якуніна С.В. 30.06.2016 звернулась до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою та 20.09.2016 звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування.

За результатами розгляду заяви позивач листом від 29.09.2016 вих. № 1544 відмовив заявнику у відшкодуванні шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, оскільки пунком 8 Договору обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем не менше 3-х років, у зв’язку з цим відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу не настала.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон №1961-IV)

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно положень статті 1 Закону №1961-IV страхувальниками в розумінні вказаного закону є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 6 Закону №1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 1.8 статті 1 та пунктом 17.2 статті 17 Закону №1961-IV передбачено, що страховим полісом є єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до положень Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 №279/2011, вимоги до заповнення бланків полісів, зокрема в розділі « 8. Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» бланку полісу, зазначаються істотні умови, які впливають на оцінку ризику та, відповідно, розмір страхової премії при укладанні договору ОСЦПВВНТЗ. До таких умов відносяться: перелік місяців, протягом яких використовується транспортний засіб (для річних договорів), використання транспортного засобу у якості таксі/маршрутного таксі, підлягання транспортного засобу обов'язковому технічному контролю (ОТК) (якщо «так», то вказується дата наступного ОТК), допущення до керування транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

Пунктом 17.6 статті 17 Закону №1961-IV встановлено, що особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Згідно з підпунктами 2.1.2 пункту 2.1 розділу II Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затвердженого розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 27.10.2011 №673 (надалі - Положення №673), при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний, зокрема, застосовувати коригуючі коефіцієнти відповідно до схеми застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення.

У відповідності до пункту IV Додатку до Положення №673, застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів залежить від водійського стажу осіб, допущених до керування забезпеченим транспортним засобом.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг в Україні від 09.07.2010 №566 «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено відповідні коригуючі коефіцієнти та їх розміри. Розмір коригуючого коефіцієнта за типом водійського стажу осіб, допущених до керування забезпеченим транспортним засобом - незалежно від водійського стажу (для страхувальників - фізичних осіб, у тому числі якщо водійський стаж страхувальника - фізичної особи менше 3 років) становить 1,27 - 1,76, а розмір коригуючого коефіцієнта при водійському стажі 3 роки та більше (для страхувальників - фізичних осіб) - 1 - 1,76.

Пунктом 21.1 статті 21 Закону №1961-IV встановлено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до пункту 17.1 статті 17 Закону №1961-IV страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону №1961-IV, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Пунктом 38-1.1 статті 38-1 Закону №1961-IV встановлено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Аналіз викладених норм вказує, що при настанні страхового випадку у сфері, що потребує більшого коригуючого коефіцієнта, страхове відшкодування відбувається у повному розмірі, але з одночасним виникненням права страховика на відшкодування половини відшкодування.

Така ж правова позиція викладена у постановах Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 у справі №826/17379/14 та від 13.06.2018 у справі №826/14475/16, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.02.2015 у справі №К/800/8394/15.

Дана норма захищає страховика від втрати економічної вигоди при здійснення страхової діяльності і, одночасно, дозволяє страхувальнику шляхом оцінки ризиків настання страхового випадку (наприклад, значний стаж водія зменшує ймовірність спричинення керованим ним транспортним засобом несприятливої ситуації на дорозі) зменшувати суми страхових виплат, допускаючи, при цьому, що у випадку спричинення дорожньо-транспортної пригоди особою з незначним водійським стажем половина відшкодованої шкоди буде для страхувальника прийнятною.

Такі відносини є договірними, в той час як відмова страховика в односторонньому порядку від виконання своїх зобов'язань перед добросовісним платником страхових внесків визначається діючим законодавством в конкретних випадках.

Так, відмовляючи у здійсненні страхової виплати у повному обсязі, позивач послався на пункт 32.1 статті 32 Закону №1961-IV, відповідно до якої страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, при застосуванні даної норми позивачем не було враховано, що вона визначає єдину умову, яка звільняє страховика від здійснення страхової виплати: відсутність цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди забезпеченим транспортним засобом.

Одночасно варто зауважити, що визнання Стукала О.М. винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України, про що було відомо позивачу, відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 26.08.2016 у справі №640/11321/16-п, прямо вказує на заподіяння шкоди забезпеченим транспортним засобом та, як наслідок, на наявність цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 у справі №826/1993/15 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.08.2015 справа №К/800/35771/15.

Тобто, настання цивільної відповідальності володільця забезпеченого транспортного засобу підтверджується обставинами, що встановлені постановою суду про притягнення до відповідальності особи, яка цим засобом керувала.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 14.02.2017 №259 прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб’єкт владних повноважень довів правомірність прийняття ним оскаржуваного рішення.

Водночас, позивач не надав достатньо доказів в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

За таких обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватному акціонерному товариству «Київський страховий дім» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур