Справа № 414/2547/18
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Справа № 414/2547/18

Провадження № 2-а/414/44/2018

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з Нагорянської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до поліцейського роти № 1 взводу № 1 Управління патрульної поліції Луганської області рядового поліції Рубана Дмитра Олексійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до поліцейського роти № 1 взводу № 1 Управління патрульної поліції Луганської області рядового поліції Рубана Д.О. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначається, що постановою відповідача серії ВР № 311367 від 22.09.2018 на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн, відповідно до якої ОСОБА_2, керуючи автомобілем, користувався засобами зв'язку, тримаючи їх у руках, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п. 2.9 (д) ПДР України.

Проте така постанова, на думку позивача, не відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Так, під час складення постанови позивач оспорив інкриміноване правопорушення та вимагав надати докази, пояснивши, що на відеофіксації зазначеного правопорушення не вбачалося, проте вимоги позивача відповідачем були проігноровані.

ОСОБА_2 вважає, що відповідачем в порушення вимог закону не було складено протокол про адміністративне правопорушення, також під час розгляду справи позивач був позбавлений можливості користуватися частиною передбачених законом прав, зокрема визначених ст. 268 КУпАП, а в оскаржуваній постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено фіксацію, що є порушенням вимог ст. 283 КУпАП.

Крім того, позивач вважає, що в порушення вимог діючого законодавства справу було розглянуто на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати так справу, а також у день вчинення правопорушення, а не у п'ятнадцятиденний строк, оскільки позивач був незгодний з висунутим обвинуваченням.

Таким чином, позивач просив визнати незаконною та скасувати винесену відповідачем постанову про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 311367 від 22.09.2018 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позивач та його представник ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, останній надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності, а також вказав, що позовні вимоги вони підтримують.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та долучення DVD-R диску з відеоматеріалами правопорушення, в якому також зазначив, що заперечує проти позовних вимог.

Розглянувши адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ВР № 311367 від 22.09.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, водій ОСОБА_2 22 вересня 2018 року об 11:25 год., керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter» з реєстраційним номером НОМЕР_2, користувався засобами зв'язку, тримаючи їх у руках, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п. 2.9 (д) Правил дорожнього рухуУкраїни, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого поліцейським роти № 1 взводу № 1 Управління патрульної поліції Луганської області рядовим поліції Рубаном Дмитром Олексійовичем була складена вказана постанова, за якою на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с. 9).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до п. 2.9 (д) Правил дорожнього руху України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, заперечуючи проти позову, на підтвердження своєї позиції відповідач надав суду DVD-R диск із відеоматеріалами правопорушення, який було досліджено в судовому засіданні, та з якого вбачається, що автомобіль позивача дійсно рухався назустріч поліцейському автомобілю. В той же час, наданий відеозапис не дає можливості встановити, чи користувався водій цього автомобіля, яким є ОСОБА_2, засобами зв'язку, тримаючи їх у руках, зокрема розмовляючи по мобільному телефону, оскільки водій зустрічного автомобіля та його дії на відеозапису не зафіксовані, а лише видно кабіну автомобіля, при цьому розгледіти самого водія не вбачається можливим через сонячні відблиски та зображення, що смикається.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз'яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» № 6 від 24.06.1988 орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 зазначається, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

Зазначений правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідач в якості доказу вчинення позивачем зазначеного правопорушення вказує у постанові про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 311367 від 22.09.2018 відео з нагрудної камери № 00144. В той же час, наданий відповідачем та досліджений судом відеозапис не підтверджує вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Щодо незазначення в оскаржуваній постанові технічного засобу, яким здійснено відеофіксацію, суд зазначає, що сам позивач не заперечував зафіксованих на відеозаписі обставин, а лише зазначив у позові, що на відеозаписі не вбачається вчинення ним інкримінованого відповідачем правопорушення (що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи судом). Крім того, у постанові вказано, що відеозапис здійснено нагрудною камерою поліцейського № 00144.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема в частині розгляду справи на місці вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У п. 2.3 свого рішення від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015 Конституційний Суд України, аналізуючи положення ст. 258 КУпАП, вказав на існування так званого «скороченого провадження» у справах про адміністративні правопорушення, тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України ст. 258 КУпАП була змінена законодавцем і станом на 17 липня 2018 року відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

При цьому згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова у справі про адміністративне правопорушення, зокрема передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Так, зазначене у ч. 5 ст. 258 КУпАП правило не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, до якого відноситься правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Також відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, у разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до частини першої статті 222 КпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.

Зазначений правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 750/8192/16-а, який суд першої інстанції також враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідачем під час розгляду справи в порушення вимог закону справа розглядалася на місці вчинення правопорушення, оскільки в цій частині відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Суд також вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що він був позбавлений можливості користуватися частиною передбачених законом прав, зокрема визначених ст. 268 КУпАП, оскільки позивач у своєму позові не зазначає, якими саме правами він був позбавлений можливості користуватися, а також яким чином відповідач перешкоджав йому у реалізації цих прав. Крім того, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що останнім роз'яснювалися позивачу його права, проте жодних клопотань, в тому числі пов'язаних з необхідністю скористатися правовою допомогою, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не заявлялося.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача, то суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, оскільки на права позивача впливає тільки постанова як рішення суб'єкта владних повноважень, яке у зв'язку із його неправомірністю суд і скасовує, в той же час визнання дій щодо винесення цієї постанови неправомірними в даному випадку правового значення для прав і обов'язків позивача не має. Також суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки судом вже вирішене питання про закриття відповідної справи про адміністративне правопорушення, а відтак порушене право позивача відновлено. В той же час, саме по собі закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення має іншу правову природу та стосується розгляду справи про адміністративне правопорушення, а не адміністративної справи щодо оскраження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд зазначає, що в даному випадку, з огляду на положення ст. 286 КАС України, належним та ефективним способом захисту прав позивача є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72-77, 79, 229, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: АДРЕСА_1) до поліцейського роти № 1 взводу № 1 Управління патрульної поліції Луганської області рядового поліції Рубана Дмитра Олексійовича (місцезнаходження: АДРЕСА_2) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ВР № 311367, винесену 22 вересня 2018 року поліцейського роти № 1 взводу № 1 Управління патрульної поліції Луганської області Рубана Дмитра Олексійовича про накладення адміністративного стягнення на РжевськогоВолодимира Олександровича за ст. 122 ч. 2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, а відповідну справу про адміністративне правопорушення - закрити.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання дій відповідача протиправними та закриття провадження у справі за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя І.Г.Безкровний