Справа № 643/20104/15-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 643/20104/15-а

адміністративне провадження № К/9901/36231/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 643/20104/15-а

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Московського районного суду м. Харкова (суддя Ференчук О. В.) від 14 лютого 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Русанової В. Б., Присяжнюк О. В., Курило Л. В.) від 30 травня 2017 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 14 лютого 2016 року /а. с. 39-41/, просила:

- визнати рішення Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова згідно протоколу засідання комісії УПФ України в Московському районі м. Харкова по розгляду спірних питань від 24 листопада 2015 року про відмову у призначенні їй пенсії за віком достроково - неправомірним та скасувати протокол;

- зобов'язати відповідача включити до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи фізичної особи - підприємця з 01 липня 1993 року по 31 березня 1997 року, з 01 жовтня 1997 року по 30 червня 2000 року, з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року; з 01 липня 2012 року по 30 вересня 2012 року, з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, період навчання в магістратурі з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року та з 01 вересня 2003 року по 19 вересня 2003 року, період навчання в учбовому комбінаті з 01 вересня 1976 року по 24 червня 1977 року, дорахувати до стажу 5 місяців щорічних невикористаних відпусток для призначення пенсії за віком достроково;

- визнати за ОСОБА_2 право на дострокову пенсію за віком з урахуванням загального трудового (страхового) стажу роботи 32 роки 8 місяців 10 днів, призначити пенсію за віком достроково з дати звернення за пенсією з 29 грудня 2014 року та виплатити заборгованість.

2. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова включити до трудового стажу ОСОБА_2 період навчання в Харківському державному педагогічному університеті ім. Г. С. Сковороди з 01 вересня 2003 року по 19 вересня 2003 року та з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року, період підприємницької діяльності за період з 01 квітня 2002 року по 30 вересня 2002 року та з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року; в задоволенні інших вимог відмовлено.

3. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення; апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова задоволено частково; постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року скасовано в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова включити до трудового стажу ОСОБА_2 період навчання в Харківському державному педагогічному університеті ім. Г. С. Сковороди з 01 вересня 2003 року по 19 вересня 2003 року та з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року; прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено; в іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 у червні 2017 року звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила:

- скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог;

- скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року (крім дорахування пенсійним органом до трудового стажу періоди підприємницької діяльності позивача з 01 квітня 2002 року по 30 вересня 200 року та за 2013 рік;

- ухвалити нове рішення, а саме:

1) визнати рішення Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова згідно протоколу засідання комісії УПФ України в Московському районі м. Харкова по розгляду спірних питань від 24 листопада 2015 року про відмову у призначенні їй пенсії за віком достроково - незаконним, дії відповідача - неправомірними; протокол засідання комісії УПФ України в Московському районі м. Харкова по розгляду питань від 24 листопада 2015 року про відмову в призначенні пенсії за віком достроково - скасувати;ї

2) зобов'язати відповідача включити до загального трудового (страхового) стажу періоди: роботи фізичної особи - підприємця з 01 липня 1993 року по 31 березня 1997 року, з 01 жовтня 1997 року по 30 червня 2000 року, з 01 липня 2000 року по 31 березня 2002 року, з 01 жовтня 2002 року по 19 вересня 2003 року; період навчання згідно копії свідоцтва про присвоєння кваліфікації швачки з 01 вересня 1976 року по 24 червня 1977 року (учбовий рік 10 місяців); період навчання в магістратурі з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року - 6 місяців в Харківському державному педагогічному університеті ім. Г. С. Сковороди; 5 місяців невикористаних відпусток відповідно записам в трудовій книжці щодо призначення пенсії за віком достроково;

- визнати за ОСОБА_2 право на дострокову пенсію за віком з урахуванням загального трудового (страхового) стажу роботи 32 роки 8 місяців 10 днів, призначити пенсію за віком достроково з дати звернення за пенсією з 29 грудня 2014 року та виплатити заборгованість.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 червня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 5 ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України.

6. У липні 2017 ОСОБА_2 (в порядку глави 3 розділу ІУ Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) направила до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 червня 2017 року, в якій скаржник ставить питання про скасування вказаної ухвали Вищого адміністративного суду України та направлення справи до суду касаційної інстанції для розгляду, оскільки судом першої інстанції справа була розглянута в загальному порядку, а не в порядку скороченого провадження, як помилково зазначив Вищий адміністративний суд України.

7. Ухвалою Верховного Суду України від 15 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 червня 2017 року.

8. У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання пп. 1, 7 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року), 24 січня 2018 року матеріали вказаної заяви передано на розгляд до Верховного Суду.

9. Постановою Верховного Суду від 06 березня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2; ухвалу Вищого адміністративного суду України від 30 червня 2017 року скасовано, справу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для здійснення касаційного розгляду.

10. Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року.

11. 03 вересня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзиві ОСОБА_2, в якому позивач зазначила, що підтримує свою касаційну скаргу в повному обсязі.

12. Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року справу призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження на 24 жовтня 2018 року.

13. Ухвалою Верхового Суду від 24 жовтня 2018 року розгляд справи відкладено на 26 жовтня 2018 року.

14. Станом на 26 жовтня 2018 року заперечення або відзив від відповідача на касаційну скаргу до Суду не надходили.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 з 04 червня 1993 року була зареєстрована як фізична особа-суб'єкт підприємницької діяльності, з 01 липня 1993 року по 31 грудня 2003 року здійснювала підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, з 01 липня 2004 року по 31 грудня 2011 року на спрощеній системі оподаткування, що також підтверджується довідкою ДПІ у Московському районі м. Харкова Харківської області ГУ Міндоходів у Харківській області від 14 січня 2015 року.

16. 29 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою про призначення їй пенсії за віком достроково згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

17. Рішенням УПФУ в Московському районі м. Харкова від 22 січня 2015 року позивачу відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком достроково, у зв'язку з відсутністю необхідного загального страхового стажу.

18. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі № 643/12250/15-а за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в Московському районі м. Харкова про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, позов ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 22 січня 2015 року про відмову у призначенні пенсії за віком достроково; зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком достроково.

19. Згідно протоколу засідання комісії УПФУ в Московському районі м. Харкова про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій від 24 листопада 2015 року, за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_2 від 29 грудня 2014 року про призначення пенсії за віком достроково та доданих до неї документів пенсійним органом зараховано 18 років 10 місяців 11 днів. Крім того зазначено, що на день звернення до пенсійного органу позивачка не була звільнена (п. 25 трудової книжки) та не мала достатнього страхового стажу, а тому прийнято рішення про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком достроково згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

20. Пенсійним органом при розрахунку загального стажу не зараховані наступні періоди:

- період навчання згідно копії свідоцтва про присвоєння кваліфікації на ім`я «ОСОБА_2», з посиланням на відсутність відомостей про дату вступу та документів про зміну прізвища;

- період навчання з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року, оскільки не підлягала загальнообов'язковому страхуванню згідно ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та відсутність відомостей про сплату страхових внесків;

- період роботи з 01 липня 1993 року по 31 березня 1997 року, з 01 жовтня 1997 року по 30 червня 2000 року, оскільки позивач, як фізична особа - підприємець не сплачувала страхових внесків за цей період;

- період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року, як не підтверджений даними персоніфікованого обліку.

21. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

22. Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог мотивоване тим, що період навчання позивача в магістратурі Харківського державного педагогічного університету ім. Г.Сковороди з 01 вересня 2003 року по 19 вересня 2003 року та з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року, а також період підприємницької діяльності позивача з 01 квітня 2002 року по 30 вересня 2002 року та з 01 січня по 31 грудня 2013 рік має бути врахований до трудового стажу, оскільки в цей період підтверджується сплата позивачем страхових внесків.

23. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зарахування до трудового стажу періоди роботи фізичної особи - підприємця з 01 липня 1993 року по 31 березня 1997 року, з 01 жовтня 1997 року по 30 червня 2000 року, з 01 липня 2000 року по 31 березня 2002 року; 01 жовтня 2002 року по 19 вересня 2003 року, період навчання згідно копії свідоцтва про присвоєння кваліфікації швачки з 01 вересня 1976 року по 24 червня 1977 року (учбовий рік 10 місяців); 5 місяців невикористаних відпусток відповідно записам в трудовій книжці, суд першої інстанції зазначив про відсутність доказів сплати страхових внесків.

24. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова включити до трудового стажу ОСОБА_2 період навчання в Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди з 01 вересня 2003 року по 19 вересня 2003 року, зазначив, що в дипломі та додатку до нього вказано дату вступу ОСОБА_2 до навчального закладу 20 вересня 2003 року. Щодо періоду навчання в магістратури з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року суд зазначив про правомірність не врахування цього періоду до трудового стажу пенсійним органом, оскільки за цей період страхові внески не сплачувалися та позивач не підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

25. Скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає, що судами попередніх інстанцій не вірно застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не застосовано Закон України «Про пенсійне забезпечення»; безпідставно не враховано до трудового (страхового) стажу періоди роботи позивача як фізичної особи - підприємця, 5 місяців невикористаних відпусток, оскільки в цей період нею сплачувалися страхові внески, та період навчання в учбовому комбінаті, який підлягає зарахуванню до трудового стажу відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

27. Частинами 1 ст. 6 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

28. Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

29. Відповідно до ч. 3 ст.2 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

30. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

31. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

32. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

33. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

- 58 років 6 місяців які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

34. Згідно «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» до 01 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилось 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи.

35. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

36. Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

37. Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в стаж роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору, а також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

38. Суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи фізичної особи - підприємця з 01 липня 1993 року по 31 березня 1997 року, з 01 жовтня 1997 року по 30 червня 2000 року, з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року; з 01 липня 2012 року по 30 вересня 2012 року, з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, період навчання в магістратурі з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року та з 01 вересня 2003 року по 19 вересня 2003 року, період навчання в учбовому комбінаті з 01 вересня 1976 року по 24 червня 1977 року, дорахувати до стажу 5 місяців щорічних невикористаних відпусток для призначення пенсії за віком достроково.

39. Щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи фізичної особи - підприємця з 01 липня 1993 року по 31 березня 1997 року, з 01 жовтня 1997 року по 30 червня 2000 року, з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року; з 01 липня 2012 року по 30 вересня 2012 року, з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

39.1. Згідно п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, (в редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 року № 13-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Відповідно до цього Порядку час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року зараховується в страховий стаж за умови надання документів про сплату страхових внесків.

39.2. Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

39.3. Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

39.4. Як свідчать матеріали справи, Пенсійним органом враховано періоди підприємницької діяльності позивача, в які підтверджена сплата страхових внесків. Проте, позивачем ні до пенсійного органу, ні до судів попередніх інстанцій не надано належних доказів про сплату страхових внесків за період з 1993 року по 31 березня 2002 року.

39.5. Крім того, довідкою УПФ України в Московському районі від 19 листопада 2014 року № 2741, підтверджено, що позивачка зареєстрована в УПФ України в Московському районі та є платником внесків з 29 жовтня 1997 року. Проте, дані щодо сплати позивачем страхових внесків за період з 1997 року по 2001 та за 2003 рік відсутні.

39.6. Колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій щодо неврахування в якості доказів підтвердження сплати страхових внесків договорів оренди торгового місця за 1996 рік 1997 рік, торгових патентів з 2000 - 2004 роки та довідки ДПІ у Московському районі м. Харкова від 08 червня 2016 року, в якій зазначено що за період з 01 липня 1993 року по 31 грудня 2003 року заборгованість та по податкам та обов'язковим платежам відсутня, копій квитанцій про сплату ПДВ, подоходного податку, оскільки зазначені документі підтверджують факт здійснення позивачем підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування та відсутність заборгованості по податкам, проте не є належними доказами в підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.

39.7. Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності рішення пенсійного органу в частині не зарахування зазначеного періоду до трудового (страхового) стажу позивача.

40. Щодо зарахування до трудового стажу позивача періоду навчання в університеті з 01 вересня 2003 року по 19 вересня 2003 року та з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року.

40.1. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію ( в редакції що діяла до 01 січня 2004 року) зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

40.2. Згідно п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

40.3. Як свідчить матеріали справи, позивачем в підтвердження навчання в Харківському державному педагогічному університеті ім. Г. Сковороди надано диплом та додаток до нього, в якому зазначено дату вступу ОСОБА_2 до навчального закладу 20 вересня 2003 року.

Отже, період з 01 вересня 2003 року по 19 вересня 2003 року правомірно не враховано пенсійним органом.

40.4. Крім того, колегія суддів вважає, що період навчання в магістратурі з 01 січня 2004 року по 28 червня 2004 року також правомірно не враховано пенсійним органом до трудового стажу, оскільки за цей період страхові внески не сплачувалися та позивач не підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

41. Щодо не зарахування до стажу роботи періоду навчання з 01 вересня 1976 року по 24 червня 1977 року.

41.1. Відповідно до п. 19 Статуту середньої загальноосвітньої школи, ухваленого постановою Ради Міністрів СРСР від 08 вересня 1970 року № 749, особам, що закінчили середню школу з виробничим навчанням, видається також свідоцтво про присвоєння спеціальності, з зазначенням присвоєного кваліфікаційною комісією розряду.

41.2. Постановою Ради Міністрів СРСР від 24 серпня 1974 року № 662 «Про організацію міжшкільних навчально-виробничих комбінатів трудового навчання і професійної орієнтації учнів» регламентувалась організація і діяльність міжшкільних навчально-виробничих комбінатів трудового навчання і професійної орієнтації учнів, зокрема передбачалось обладнання на базі підприємств, установ і організацій навчальних кабінетів, майстерень і цехів для підготовки учнів робітничих спеціальностей з виділенням кваліфікованих робітників та інженерно - технічних працівників для підготовки учнів.

41.3. Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 під час навчання в середній загальноосвітній школі (дата закінчення навчання 1977 рік) пройдено навчання в Міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Комінтернівського району м.Харкова, та отримано кваліфікацію швачки, що підтверджується свідоцтвом про присвоєння кваліфікації, виданого 24 червня 1977 року. Проте, із зазначеного свідоцтва неможливо встановити термін навчання та дату вступу до навчально-виробничого комбінату.

41.4. Отже, позивачем не доведено належними доказами період навчання в навчально-виробничому комбінаті.

41.5. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в цій частині про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду до трудового стажу позивача.

42. Щодо не зарахування до стажу невикористаних 5 місяців щорічних відпусток відповідно до записів трудової книжки, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій в цій частині є законними та обґрунтованими, оскільки періоди не використаних відпусток у трудовій книжці не відображаються.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій наявні в матеріалах справи відомості з персоніфікованого обліку містять дані про сплату позивачем страхованих внесків лише з 2002 році, а також про частково їх сплату в 2004, 2005, 2006 роках, проте зазначені дані не дають змогу ідентифікувати, з яких саме сум сплачено страхові внески.

43. Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В частині задоволених позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій не оскаржується, у зв'язку з цим судом не переглядаються.

44. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

45. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

46. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанції в оскаржуваних частинах є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень в цих частинах відсутні.

47. Оскільки Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в не скасованій частині, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 242, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року в не скасованій частині та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 643/20104/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб