Справа № 808/772/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року (о 18 год. 50 хв.)Справа № 808/772/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача 1 ОСОБА_2,

представника відповідача 2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_2

до Департаменту реєстраційний послуг Запорізької міської ради

про скасування рішення та стягнення грошової компенсації завданої шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1В.) звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_2 (далі державний реєстратор ОСОБА_2, відповідач 1), в якому просить:

скасувати рішення відповідача про відмову у державній реєстрації права власності №31925081 від 19.10.2016;

стягнути суму грошової компенсації завданої шкоди у розмірі 288 000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог вказує, що державний реєстратор прийняв рішення не згідно вимог законодавства, а згідно вимог нечинного нормативного акту, який не має статусу «законодавство», оскільки відповідач 1 посилався на Інструкцію Держбуду, яка діяла у 1999 році і встановлена (на його думку) обовязковість державної реєстрації права власності в БТІ. На думку позивача, вказану Інструкцію тому і скасували, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Так, реєстратор зазначив, що відповідно відомостей договір не було зареєстровано, що порушує вимоги законодавства, тобто реєстратор свідомо підмінив чинне законодавство нечинним нормативним актом скасованою Інструкцією Держбуду. Зауважує, що реєстратор окремо зазначив деякі обставини, які не можуть бути підставою для відмови, тобто шляхом прийняття низки протиправних рішень відтерміновується реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно із законом, який діяв на час подання позивачем заяви про проведення державної реєстрації, були відсутні підстави як для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, так і для відмови у державній реєстрації, а внаслідок значного відтермінування, майже на три роки, законодавство змінилось і реєстратор застосував такі зміни до реєстрації, яку він повинен був виконати ще у 2013 році. Пояснює, що майно, за державною реєстрацією якого позивач звернувся до реєстратора, попереднім власником здавалось в оренду виробничому підприємству за 5000 грн. за місяць. Внаслідок переходу права власності на вказане майно до фізичних осіб було укладено новий договір оренди з умовою, що його дія починається з дня державної реєстрації права власності на цей обєкт, а тому відтермінування реєстрації позбавляє фізичних осіб можливості як самостійно користуватись майном, так і здавати його в оренду, при цьому, неможливість здати в оренду майно призводить до неможливості отримувати орендну плату. Посилається на приписи ст. 56 Конституції України, ст. 1174 Цивільного кодексу України та наголошує, що причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача обумовлений тим, що у випадку належного виконання Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_5 своїх обовязків реєстрація відбулась ще в квітні 2013 року. Від оренди майна за період з серпня 2013 року по липень 2016 року довірителі позивача мали можливість отримати 288 000,00 грн. орендної платні, а за відсутності реєстрації користування майном неможливе, і як наслідок, неможливе здавання його в оренду та отримання орендної платні. На підставі викладеного, просить скасувати оскаржуване рішення державного реєстратора ОСОБА_2 №31925081 від 19.10.2016 та стягнути з нього суму компенсації завданої шкоди у розмірі 288 000,00 грн.

Ухвалою суду від 03.04.2018 призначено адміністративну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 02 травня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

02 травня 2018 року підготовче засідання відкладене на 25 травня 2018 року.

03 травня 2018 року на адресу суду від відповідача 1 надійшов відзив (вх. №13802), у якому зауважує, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження обґрунтування того, як саме рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №31925081 від 19.10.2016 порушує його права та інтереси, оскільки він діяв на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Також зазначає, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2018 по справі №335/11927/16-ц за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про стягнення грошової компенсації завданої шкоди відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, проте не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, яку призначено до розгляду на 17 травня 2018 року. Щодо скасування рішення про відмову пояснює, що підставами для відмови у здійсненні реєстрації права власності стало те, що документи, які надані для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншим нормативно-правовим актам. Так , при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка подана ОСОБА_1, як представником на підставі довіреності, встановлено, що в порушення вимог п. 1.6 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу №3099 від 27.04.1999 між ВАТ «ЮЦМГО» та ТОВ «РМАС «Газоочистка», зазначений договір купівлі-продажу не було зареєстровано, що порушує вимоги законодавства чинного на момент укладання договору. Крім того, з поданих документів державний реєстратор не зміг встановити обєкт нерухомого майна права відносно якого переходять до заявника, оскільки з договору №3099 від 27.04.1999, який у договорі від 09.06.2010 зазначено як підстава виникнення права власності на обєкт нерухомого майна у ТОВ «Ремонтно-монтажне підприємство «Газоочистка», вбачається, що його предметом є будівля виробничої майстерні. Разом із тим, у заяві щодо реєстрації прав та їх обтяжень від 02.04.2013 заявником зазначено тип обєкту «нежитлове приміщення», а у договорі від 09.06.2010 типом обєкта зазначено ремонтно-механічні майстерні. Стосовно підстави визначення обєму заподіяної шкоди із посиланням на приписи ст. 182, 316, 759, 761 Цивільного кодексу України зауважує, що оскільки позивачі не набули права власності на вказане майно відповідно до чинного законодавства, права розпоряджатись цим майном будь-яким способом, у тому числі шляхом укладення договору оренди цього майна позивачі не мали жодного права. Також вказаний строк, за який не отримав вигоди з серпня 2013 року по липень 2016 року не має жодного стосунку до рішення про відмову №31925081, прийнятого 19.10.2016 державним реєстратором ОСОБА_2 На підставі вищевикладеного, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Під час підготовчого провадження справи, відповідно до ухвали суду від 25.05.2018 до участі у справі як другого відповідача залучено Департамент реєстраційний послуг Запорізької міської ради (далі відповідач 2).

25 червня 2018 року вирішено продовжити строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкласти на 14 червня 2018 року.

14 червня 2018 року підготовче засідання відкладене на 27 червня 2018 року.

Представником відповідача 2 надано відзив на позовну заяву (вх. №18672 від 18.06.2018), у якому аналогічний за змістом відзиву (вх. №1380225).

25 червня 2018 року надійшла заява (вх. №19828) позивача по справі про заміну підстави позову, згідно із якою вважає, що якщо б державний реєстратор ОСОБА_2 не відмовив у задоволенні заяви позивача про реєстрацію, Апеляційний суд Запорізької області не мав би підстав сумніватись в неправомірності відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень рішенням Держреєстратора ОСОБА_5 від 17.04.2013 №1725049, і не мав би сумніватись в рішенні (постанові) Запорозького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 по справі №808/6589/13-а, якою визнано протиправним та скасовано рішення Держреєстратора ОСОБА_5 від 17.04.2013 №1725049 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, рішення Апеляційного суду Запорізької області було б іншим. З урахуванням іншого змінює підставу позову у частині стягнення суми грошової компенсації завданої шкоди у розмірі 288 000,00 грн., і зазначає підставами позову у цій частині наступні обставини: невиконання відповідачем тривалий час (з 25.09.2014 по 14.03.2016) рішення суду постанови Запорозького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 по справі №808/6589/13-а, внаслідок чого змінилось законодавство і зявились вимоги про подання заявником інформації про зареєстровані до 01 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно; зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №287231110 від 14.03.2016 з підстав, яких не існувало на час подання заяви (не подання заявником інформації про зареєстровані до 01 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно) і які виникли внаслідок невиконання відповідачем тривалий час рішення суду; відмова у задоволенні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №287231110 від 14.03.2016 шляхом підміни терміну «невідповідність документа» на термін «відсутність події».

26 червня 2018 року позивачем до матеріалів справи надано відповідь на відзив (вх. №20038), у якій додатково зазначає, що у відзиві відповідач визнає, що півтора роки не виконував рішення суду. Крім того, вважає, що якщо б реєстратор виконав рішення суду своєчасно, були б відсутні підстави для зупинення розгляду заяви, оскільки до 01.01.2016 не існувало вимоги надати документи про зареєстровані до 01 січня 2013 року речові права, від термінувавши виконання судового рішення на півтора роки реєстратор висунув позивачу вимогу, якої не існувало на час подання заяви про реєстрацію. Стосовно посилання відповідачів на неможливість встановити належність відчужуваного обєкту нерухомого майна під час укладення угоди наголошує, що відповідач ставить під сумнів рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2010 №2-7701/2010, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу та доручено зареєструвати право власності на обєкт нерухомого майна (із зазначенням адреси, характеристик і присвоєння літер). Крім того, звертає увагу суду, що в оскаржуваному рішенні не зазначено, яка саме невідповідність поданих для реєстрації документів має невідповідність і у чому вона полягає. Так, для реєстрації прав позивач надав Договір купівлі-продажу від 09.07.2010 №30/99 і рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2010 №2-7701/2010, і жодних невідповідностей у цих документах реєстратор не визнав. Вважає, що подані реєстратору документи відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», жодної невідповідності відповідач 1 не знайшов і в рішенні не зазначив. Реєстратор зазначив відсутність реєстрації договору купівлі-продажу попереднім власником, але відсутність такої реєстрації, на думку позивача, і невідповідність поданого для реєстрації документу, це не одне й теж, відсутність реєстрації можна розглянути як окрему подію, але ніяк не частину поданого для реєстрації документу. Крім того, вказує, що в судовому засіданні 02.05.2018 відповідач пояснив, що власник на власний розсуд використовує нерухоме майно. Пояснює з цього приводу, що попередній власник ТОВ «Газоочистка», використовувало його в якості виробничої майстерні, новий власник ще не визначився, яким чином буде його використовувати, тому вирішив реєструвати його як приміщення вільного призначення.

Ухвалою суду від 27.06.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_2, до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про скасування рішення та стягнення грошової компенсації завданої шкоди залишити без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

18 липня 2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява (вх. №22533, 22536), у звязку із чим судом призначене підготовче засідання на 27 липня 2018 року.

27 липня 2018 року у підготовчому засіданні оголошена перерва до 04 вересня 2018 року.

Відповідно до ухвали суду від 04.09.2018 вирішено здійснити заміну первинного позивача по справі ОСОБА_1 на належного позивача ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4, позивач).

04 вересня у підготовчому засіданні оголошена перерва до 19 вересня 2018 року.

Згідно з ухвалою суду від 19.09.2018 судом закрите підготовче провадження у справі та призначене судове засідання на 18 жовтня 2018 року.

Відповідачі надав до суду додаткові пояснення (вх. №3110 від 18.10.2018), у яких додатково зазначає, що відповідачі не були стороною по виконавчому провадженню № 48831248 та не були стороною по справі №808/6589/13-а, тож твердження позивача про те, що саме державний реєстратор Департаменту ОСОБА_2 не виконував півтора роки рішення суду не відповідає дійсності. Так, розгляд заяви №674784 було поновлено та у подальшому зупинено державним реєстратором під час надання послуг у сфері державної реєстрації органом державної реєстрації прав, утвореним Міністерством юстиції в установленому законодавством порядку, до того ж зазначає, що предметом позову не є оспорювання бездіяльності. Щодо зазначення, що, якщо б рішення суду було виконане у 2014-2015 роках, то були б відсутні підстави для зупинення розгляду заяви, то вважає, ці висновки позивача необґрунтованими, та такими, що будуються на припущеннях. Твердження позивача про те, що відповідач 1 ставить під сумнів рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2010 №2-7701/2010 не відповідає дійсності, підставами відмови була, що договір купівлі-продажу №3099 від 27.04.1999 не відповідає вимога, встановленим ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так керуючись приписами вищезазначеної статті право власності за договором від 27.04.1999 не визнається недійсним. Позов про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦКУ позивачем не подавався. На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

18 жовтня 2018 року у судовому засіданні оголошена перерва до 19 жовтня 2018 року.

19.10.2018 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №33235).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та надав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях. Просить адміністративний позов задовольнити.

Відповідач 1 в судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, із підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, із підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення) та оголошено про час виготовлення повного судового рішення.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

09 липня 2010 року між ТОВ «Ремонтно-монтажне підприємство «Газоочистка» (Продавець) та громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу у довільній формі, відповідно до якого Продавець зобовязується передати Покупцю у власність обєкт нерухомості ремонтно-механічні майстерні, зазначені у технічному плані під літ. «А» та «А1-2», загальною площею 968,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, б.15.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2010, яке набрало законної сили 19.10.2010, задоволено позов ОСОБА_4 до ТОВ «Ремонтно-монтажне підприємство «Газоочистка» про визнання договору купівлі-продажу дійсним: визнано дійсним договір купівлі-продажу від 09.07.2010, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Ремонтно-монтажне підприємство «Газоочистка» про продаж ремонтно-механічної майстерні, зазначеної на технічному плані літерами «А» і «А-2», загальною площею 968,7 кв. м, вартістю 4 100 грн., що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, б.15. Доручено Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на об'єкт нерухомості - ремонтно-механічну майстерню, зазначену на технічному плані літерами «А» і «А-2», загальною площею 968,7 кв. м, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.15, за ОСОБА_4

ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності, до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.04.2013 року, субєктом права вказано ОСОБА_4

Відповідно до картки прийому заяви № 1324564 до заяви були додані: рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2010 № 2-7701/2010; договір купівлі-продажу від 09.02010; технічний паспорт від 05.05.1999.

Рішенням Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_8 № 1725049 від 17.04.2013 було відмовлено у державній реєстрації права власності на ремонтно-технічну майстерню літ. «А», «А1-2», що розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.15, за субєктами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з посиланням на те, що проведення державної реєстрації права власності неможливе через відсутність державної реєстрації права власності за попереднім право набувачем.

Зазначені обставини встановлені постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 по справі №808/6589/13-а за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7 до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_8 про визнання протиправними та скасування рішення, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014.

Цією постановою визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_8 від 17.04.2013 № 1725049 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зобовязано Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області розглянути заяву позивачів від 02.04.2013 за реєстраційним № 674784 з урахуванням вимог постанови суду по даній справі.

Постанова набрала законної сили 25.09.2014, що не заперечується відповідачем.

Суд зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Необхідно наголосити, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 року № 17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" ліквідовано Державну реєстраційну службу та покладено на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

26.11.2015 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень "(далі - Закон № 834-VIIІ), яким зокрема змінено систему органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На виконання положень Закону № 1952- IV, в редакції Закону № 834-VIIІ, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25.12.2015 № 1127, якою затверджено новий Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок № 1127).

Крім того, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 834-VIIІ встановлено, що органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майн ота їх обтяжень на території відповідних адміністративно - територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та /або республіканського Автономної республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києв та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30.04.2016 року.

Пунктом 3 Наказу Міністерства юстиції України від 29.12.2015 № 2791/15 "Про затвердження змін до положень про територіальні органи Міністерства юстиції України в частині реалізації повноважень у сферах державної реєстрації" (далі - Наказ № 2791/15) установлено, що до набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про припинення надання послуг органам державної реєстрації, утвореними Міністерством юстиції України, у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на території відповідної адміністративно територіальної одиниці (не пізніше 30.04.2016 року) такі органи здійснюють повноваження суб'єктів державної реєстрації відповідно до законодавства.

В силу пункту 1 Положення про районні, у містах, міські ( міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5 (далі - Положення № 1707/5) районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції є територіальними органами Міністерства юстиції України (далі - Положення).

Також, у відповідності до вказаних приписів територіальні органи Міністерства юстиції за переліком наведеним у вищезазначеному нормативно-правовому акті, у якому також зазначається Запорізьке міськрайонне управління юстиції Запорізької області, яке було правонаступником Запорізького міського управління юстиції, були ліквідовані як юридичні особи публічного права.

Спираючись на вищевикладене, необхідно зазначити, що Департамент наділений повноваженнями у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до вищезазначеного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України та не правонаступником Запорізького міського управління юстиції. Так як Запорізьке міське управління юстиції ліквідувалося, правонаступники у вищезазначеної юридичної особи відсутні, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадська формувань.

Таким чином, на час виконання вказаної постанови адміністративного суду той орган реєстрації, який вперше розглядав заяву позивача був ліквідований без правонаступництва, а заяву № 674784 від 02.04.2013 розглядав інший орган, який визначений законодавством як реєстратор нерухомого майна Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_9 від 19.10.2016 № 31925081 на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 18, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, відмовлено у державній реєстрації права власності: приватна, спільна часткова, на ремонтно-механічну майстерню літ. «А», «А1-2», що розташована за адресою Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 15, за субєктом ОСОБА_4, ОСОБА_6

Підставами для відмови у здійсненні реєстрації права власності стало те, що документи, які надані для державної реєстрації прав, не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншим нормативно-правовим актам.

В рішенні державного реєстратора зазначено, що при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка подана ОСОБА_1 як представником на підставі довіреності, встановлено, що в порушення вимог п. 1.6 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу № 3099 від 27.04.1999 між ВАТ «ЮЦМГО» та ТОВ «РМСП «Газоочистка», зазначений договір купівлі-продажу не було зареєстровано, що порушує вимоги законодавства, чинного на момент укладання цього договору.

Крім того, з поданих документів державний реєстратор не зміг встановити об'єкт нерухомого майна, права відносно якого переходять до заявників, оскільки з договору № 3099 від 27.04.1999, який у договорі від 09.06.2010 зазначено як підстава виникнення права власності на об'єкт нерухомого майна у продавця ТОВ «Ремонтно-монтажне підприємство «Газоочистка», вбачається, що його предметом є «будівля виробничої майстерні». Разом із тим, у заяві щодо реєстрації прав та їх обтяжень від 02.04.2013 заявником зазначено тип об'єкту - «нежитлове приміщення», а у договорі від 09.06.2010 типом об'єкта зазначено «ремонтно-механічні майстерні».

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду із позовом про його скасування та стягнення суму грошової компенсації завданої шкоди у розмірі 288 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначаються Законом України №1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою до державного реєстратора, прийняту 02.04.2013, далі - Закон № 1952- IV).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1952- IV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 1952- IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації.

Як зазначено у ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як зазначалося вище, представником позивача було подано до реєстратора заяву про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нежитлове приміщення, розташоване у м. Запоріжжя, Південне шосе, 15. До заяви додані: договір купівлі-продажу б/н від 09.07.2010, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2010 №2-7701/2010, технічний паспорт на обєкт б/н від 05.05.1999, виданий ОПЗМБТІ. Тобто, позивач просив здійснити реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2010.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1952- IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 15 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною 13 цієї ж статті визначено, що Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок).

Пунктом 16 Порядку передбачено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 23 Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вичерпний перелік підстав, для відмови у державній реєстрації прав визначений статтею 24 Закону.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 24 Закону відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952- IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документом, що їх посвідчують.

Отже, зміст вказаної норми містить два порушення, а саме: 1) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 2) не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. При цьому, опис причинної відмови має бути зроблений державним реєстратором максимально чітко та зрозуміло. Так, якщо це невідповідність поданих документів, то який з документів та якій нормі законодавства не відповідає; якщо ж неможливість встановлення заявлених прав - зазначення обставин та аналіз документів з яких не виявляється можливим підтвердити заявлені права.

В оскаржуваному рішенні, державний реєстратор із посиланням на п. 1.6 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу № 3099 від 27.04.1999 між ВАТ «ЮЦМГО» та ТОВ «РМСП «Газоочистка», вказував, що зазначений договір купівлі-продажу не було зареєстровано, що порушує вимоги законодавства, чинного на момент укладання цього договору

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2010 по справі № 2-7701/2010 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/58355774) було доручено зареєструвати право власності на обєкт нерухомості саме за ОСОБА_4 та у заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень була зазначена як субєкт права лише ОСОБА_4, в той час, як у договорі купівлі-продажу зазначено покупцями ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Посилання реєстратора у рішенні, як на підставу відмови у задоволенні заяви ОСОБА_4, на відсутність реєстрації права власності за попереднім власником не є тотожним поняттю невідповідності поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», або ці документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

З огляду на те, що спірні правовідносини стосуються саме реєстрації права власності, а не речових прав, похідних від права власності відсутність державної реєстрації права власності попереднього власника не є перешкодою для здійснення такої реєстрації.

Посилання реєстратора на те, що реєстрація права власності за позивачем неможлива з огляду на відсутність державної реєстрації права власності за попереднім право набувачем є безпідставним, оскільки відмова з таких підстав можлива лише для реєстрації похідних від права власності речових прав (п. 5-2 ч. 1 ст. 24 Закону).

Аналогічних висновків дійшли суди під час розгляду справи №808/6589/13-а за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7 до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_8 про визнання протиправними та скасування рішення, у якому державний реєстратор також зазначав, що проведення державної реєстрації права власності на ремонтно-механічну майстерню літ. «А», «А-2», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе,15 за ОСОБА_4К та ОСОБА_7 є неможливим через відсутність державної реєстрації права власності за попереднім правонабувачем.

Крім того, оскаржуване рішення не містить обґрунтування, в чому ж полягає невідповідність поданих документів вимогам вищевказаного Закону, як це передбачено приписами статті 24 вказаного Закону.

Суд також критично ставиться на посилання відповідачів, що державний реєстратор не зміг встановити обєкт нерухомого майна, оскільки у заяві щодо реєстрації прав та їх обтяжень від 02.04.2013 заявником зазначено тип обєкту «нежитлове приміщення», а у договорі від 09.06.2010 типом обєкта зазначено ремонтно-механічні майстерні, проте із поданих документів чітко вбачається, що обєктом є саме на ремонтно-механічна майстерня літ. «А», «А-2», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе,15. При цьому, за приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Разом із цим, суд не приймає посилання представника позивача на відсутність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію та витребування додаткових документів, не надає їм правової оцінки, оскільки предметом позову не є оспорювання бездіяльності державного реєстратора та рішення про зупинення розгляду заяви.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми грошової компенсації завданої шкоди у розмірі 288 000,00 грн. суд виходить з наступного.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Таке право також закріплено у статтях 1166, 1167, 1173-1175 Цивільного кодексу України.

Цими статтями встановлено обов'язок держави, Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень (статті 1167, 1173); незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 1174); у результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований (стаття 1175).

Вищезазначені норми є нормами прямої дії, оскільки будь-яка юридична чи фізична особа має право на їх підставі звернутися до суду з позовом про відшкодування такої шкоди (матеріальної, моральної).

Разом з тим, відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У даному випадку на думку позивача, що внаслідок переходу права власності на спірне майно до фізичних осіб було укладено новий договір оренди з умовою, що його дія починається з дня державної реєстрації права власності на цей обєкт, а тому відтермінування реєстрації позбавляє фізичних осіб можливості як самостійно користуватись майном, так і здавати його в оренду, при цьому, неможливість здати в оренду майно призводить до неможливості отримувати орендну плату.

Так, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

При обчисленні розміру упущеної вигоди (неодержаного прибутку) має значення достовірність (реальність) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок з доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на потерпілого.

Неодержаний прибуток - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення, тобто якщо ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань.

В матеріалах справи на підтвердження матеріальної шкоди наявні тільки договір оренди приміщень від 01.01.2009 та від 28.12.2010.

Так, згідно із поясненням позивача, наведеним у заяві про зміну підстав позову, за період з 25.09.2014 по 14.03.2016 позивач недоотримав 288 000,00 грн., разом із цим жодних розрахунків та доказів на підтвердження вказаної суми позивачем та/або його представником суду не надано та не наведено.

Суд вважає такі розрахунки є теоретичними, не підтвердженими відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якби не дії відповідачів.

Суд зауважує також, що відповідачі не були стороною по виконавчому провадженню № 48831248 та не були учасниками по справі №808/6589/13-а, тож твердження позивача про те, що саме державний реєстратор Департаменту ОСОБА_2 не виконував півтора роки рішення суду не відповідає дійсності. Так, розгляд заяви №674784 було поновлено та у подальшому зупинено державним реєстратором під час надання послуг у сфері державної реєстрації органом державної реєстрації прав, утвореним Міністерством юстиції в установленому законодавством порядку, до того ж як вже зазначалось, що предметом позову не є оспорювання бездіяльності відповідачів. Щодо зазначення позивачем, що, якщо б рішення суду було виконане у 2014-2015 роках, то були б відсутні підстави для зупинення розгляду заяви, то суд вважає, ці висновки позивача необґрунтованими, та такими, що будуються на припущеннях.

При винесенні рішення судом також враховане, що вказані доводи позивача були також підставою для звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про стягнення грошової компенсації завданої шкоди. Посилаючись на те, що внаслідок прийняття реєстратором протиправного рішення від 17.04.2013 № 1725049 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, вони були позбавлені можливості вільно користуватися даним нерухомим майном, зокрема, здавати його в оренду, і тому були позбавлені можливості отримати 288 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2018 у справі №335/11927/16, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.05.2018, вказаний позов залишено без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 (місце проживання: 69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, 29, ідентифікаційний номер 228110408) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_2 (місцезнаходження: 69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 84) до Департаменту реєстраційний послуг Запорізької міської ради (місцезнаходження 69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 84, ) про скасування рішення та стягнення грошової компенсації завданої шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_2 (місцезнаходження: 69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 84) від 19.10.2016 за реєстраційним номером №31925081 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.10.2018.

Суддя І.В. Батрак