Справа № 0840/2935/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
30 жовтня 2018 року Справа № 0840/2935/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6)
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
19 липня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач або Міноборони України), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 8 протоколу від 18.08.2017 №87 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати відповідача у місячний строк призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 20.03.2017, з урахуванням вже виплаченої суми.
Ухвалою суду від 24 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №0840/2935/18.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 03.03.2015 встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. У листопаді 2015 року позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 182 700,00 грн. Під час повторного огляду 20.03.2017 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності. Позивач вважає, що має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, з урахуванням вже виплаченої суми, через зміну групи інвалідності. Із посиланням на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 зазначає про протиправність відмови Міноборони України у виплаті такої допомоги, оформленої протоколом від 18.08.2017 №87, та просить задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав, надав відзив (від 30.08.2018 вх. №27108), в якому пояснив, що зміна групи інвалідності позивача відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, отже відповідно до приписів п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплата одноразової грошової допомоги з урахуванням вже виплачених сум не здійснюється. Просить відмовити у задоволенні позову.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 06.02.2015 №385 встановлено, що ОСОБА_1 має «множинні вогнепальні осколкові поранення грудної клітини, лівої ноги (контузія головного мозку 1988 р.)…поранення (контузія) і захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії…».
03.03.2015 комісією МСЕК позивачу первинно встановлено IІI групу інвалідності у зв`язку з контузією і захворюванням, так, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки серії АВ №0280786. При цьому призначено дату чергового переогляду 03.03.2017.
У зв`язку із настанням інвалідності, на підставі вищевказаної довідки МСЕК, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182 700,00 грн., що не заперечується сторонами.
20.03.2017 під час повторного огляду комісією МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією) і захворюванням, так, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки серії АВ №0823145.
Позивач звернувся до Приазовського військового комісаріату з заявою про направлення до Міністерства оборони України його особистих документів для прийняття рішення щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням вже виплачених сум, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 925, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.
Міноборони України прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.08.2017 №87 (пункт 8), відповідно до якого сержанту в запасі ОСОБА_1 , якого 27.04.1989 звільнено зі строкової військової служби, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 925. Зазначено, що позивачу групу інвалідності та причину змінено понад дворічний термін.
Вказане рішення надіслано позивачу ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 13.07.2018 вих. №1026.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Розглядаючи спір по суті, суд керується наступними мотивами.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. б) ч. 1 якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Пункт другий статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум,встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
За правилами пункту четвертого статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється (абз. 2 п. 4 ст. 16-3).
Пункт 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, при цьому пунктом першим розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що цей закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.
Призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).
Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п. 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
З огляду на викладене, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу за наслідками первинного огляду від 03.03.2015 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок контузії, захворювання, пов`язаних з перебуванням в країнах, де велися бойові дії, у зв`язку з чим ОСОБА_1 виплачена грошова допомога в розмірі 182 700,00 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку часткової втрати працездатності, передбаченого статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Після спливу дворічного терміну, встановленого вищевказаним Законом, а саме з 20.03.2017 за наслідками повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з перебуванням в країнах, де велися бойові дії.
Отже, позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.
Таким чином, оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, тому суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням ІІІ групи інвалідності та встановленням ІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.
В свою чергу, суд акцентує увагу на сталу практику Європейського суду з прав людини з питання того, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сук проти України» від 10.03.2011 року, заява № 10972/05, п. 23 рішення у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00).
На момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності діяв пункт 4 статті 16-3 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, який чітко встановив термін, при дотриманні якого у випадку зміни групи інвалідності здійснюється виплата одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше сплачених сум; позивачем даний термін не дотримано, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Суд звертає увагу позивача, що наведений у позовній заяві приклад правової позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 10.03.2015 у справі №21-563а14, не може бути застосований у адміністративній справі №0840/2935/18, оскільки стосується порядку застосування положень статті 16 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а не положень пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким урегульовано спірні правовідносини у цій справі.
Крім того, правовідносини у ній регулювалися також постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, а у даній справі постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Таким чином, правовідносини у справі №21-563а14 є відмінними, від тих, які є предметом розгляду в даній справі, а тому суд вважає такі доводи позивача помилковими.
Щодо посилань позивача на постанову Верховного Суду від 20.03.2018 по справі №295/3091/17 слід зазначити, що вони також є помилковими, оскільки фактичні обставини справи є відмінними від справи №0840/2935/18: позивачем по справі №295/3091/17 є особа, яка працювала в Олександрійському ОМВК та звільнена із військової служби в запас за станом здоров`я, натомість ОСОБА_1 проходив строкову військову службу; крім того позивачу по справі №295/3091/17 інвалідність при первинному огляді встановлено у 2012 році, а не у 2015.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 30.10.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко