Справа № 0440/5008/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року Справа № 0440/5008/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2018р. ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачеві у перерахунку розміру пенсії;

- зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії позивача у відповідності до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру в редакції від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, на підставі довідки Дніпропетровської обласної прокуратури №19-149 вих-17 від 30.10.2017р., де заробітна плата з 01.09.2017р. складає 31393,80 грн., з 01.12.2017р. та здійснити відповідні виплати без обмежень граничного розміру.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 24.01.2005р. Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Севастополя йому було призначено пенсію на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 від 05.11.1991р. 17.11.2017р. позивач звернувся до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Дніпропетровської обласної прокуратури №19-149 вих-17 від 30.10.2017р. У звязку із ненадходженням на адресу позивача відповіді на вказану заяву, 11.01.2018р. позивач звернувся до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про надання такої відповіді. Листом №К53-17 від 30.11.2017р. Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі відмовило позивачеві у перерахунку його пенсії на підставі заяви від 17.11.2017р. у звязку з тим, що на дату звернення позивача із вказаною заявою відсутні нормативні документи щодо перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. Позивач вважає таку відмову у перерахунку його пенсії неправомірною та такою, що порушує його конституційні права, оскільки законодавством чинним на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії передбачено можливість перерахунку раніше призначених пенсій, а, відтак, і встановлено право особи, яка отримує пенсію відповідно до законодавства України про прокуратуру на її перерахунок, умови та порядок якого на даний час Урядом України не визначені, а тому, відповідач повинен був провести перерахунок пенсії позивача на підставі заяви від 17.11.2017р. та згідно довідки Дніпропетровської обласної прокуратури №19-149 вих-17 від 30.10.2017р. відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 від 05.11.1991р., виходячи із розрахунку 90% від середнього заробітку та здійснити відповідні виплати. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на судові рішення, за якими визнані протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, зокрема, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2015р. та від 25.03.2016р., постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017р. у справі №201/14069, рішення Верховного Суду України, Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

Ухвалою суду від 30.07.2018р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобовязано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву (а.с.2).

08.08.2018р. відповідач надав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що при зверненні із заявою про перерахунок пенсії 17.11.2017р., позивач надав не довідку про розмір своєї заробітної плати, а інформаційний лист прокуратури Дніпропетровської області. Так, ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ від 14.10.2014р. в редакції Закону №76- VІІІ від 28.12.2014р. визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.5 розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015р. №213- VІІІ з 01.06.2015р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались, зокрема, згідно з Законом України «Про прокуратуру». Виходячи з наведеної норми закону видно, що з 01.06.2105р. пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не призначаються, а призначені пенсії до 01.06.2015р. - не перераховуються. За викладеного, управління вважає, що рішення комісії про відмову позивачеві у перерахунку пенсії від 30.11.2017р. прийнято відповідно до норм чинного законодавства, так як на дату звернення позивача до управління умови та порядок проведення перерахунку пенсій працівникам прокуратури законодавством не визначено. Окрім того, відповідач посилається і на правову позицію з даного питання Верховного Суду, викладену у постанові від 13.03.2018р. у справі №172/1345/16-а (а.с.125-128).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у справі.

З 24.01.2005р. ОСОБА_2 була призначення пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.20, 81).

17.11.2017р. ОСОБА_2 звернувся до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо проведення перерахунку його пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 від 05.11.1991р. (далі Закон №1789) в розмірі 90% середнього заробітку, до якої позивач долучив інформаційний лист прокуратури Дніпропетровської області №19-149 вих-17 від 30.10.2017р. щодо надання інформації стосовно розміру та системи заробітної плати працівників прокуратури, що підтверджується відповідною заявою та копією вказаного листа (а.с.21,23-24,82).

Листом №К-53 від 30.11.2017р. Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі відмовило позивачеві у проведенні такого перерахунку пенсії з підстав того, що на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії механізм проведення такого перерахунку визначається Кабінетом Міністрів України, проте нормативні документи щодо перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на вказану дату відсутні (а.с.25-26,83-84).

Позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку його пенсії, зобовязати відповідача провести перерахунок його пенсії у відповідності до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру в редакції від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, на підставі довідки Дніпропетровської обласної прокуратури №19-149 вих-17 від 30.10.2017р., де заробітна плата з 01.09.2017р. складає 31393,80 грн., з 01.12.2017р. та здійснити відповідні виплати без обмежень граничного розміру посилаючись на те, що такі дії відповідача щодо відмови у проведенні відповідного перерахунку пенсії порушують його конституційні права, оскільки законодавством чинним на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії передбачено можливість перерахунку раніше призначених пенсій, а, відтак, і встановлено право особи, яка отримує пенсію відповідно до законодавства України про прокуратуру на її перерахунок, умови та порядок якого на даний час Урядом України не визначені, а тому, відповідач повинен був провести перерахунок пенсії позивача на підставі заяви від 17.11.2017р. та згідно довідки Дніпропетровської обласної прокуратури №19-149 вих-17 від 30.10.2017р. відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 від 05.11.1991р., виходячи із розрахунку 90% від середнього заробітку та здійснити відповідні виплати.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

На момент призначення позивачеві пенсії за вислугу років (24.01.2005р.), пенсійне забезпечення працівників прокуратури, в тому числі й порядок та умови проведення перерахунку пенсії, визначався Законом України «Про прокуратуру» №1789 від 05.11.1991р. (далі Закон №1789).

З 15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" №1697 від 14.10.2014р. (далі за текстом - Закон №1697), згідно з Прикінцевими положеннями якого визнано таким, що втратив чинність Закон №1789, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Частиною 20 ст.86 Закону №1697 встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до норм п.3 ст.116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує проведення державної політики у сфері соціального захисту.

У Рішенні № 3-рп від 25.01.2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що з 15.07.2015р. пенсійне забезпечення працівників прокуратури, в тому числі і порядок та механізм проведення перерахунку пенсій, визначається Кабінетом Міністрів України, при цьому, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.

Як вбачається з матеріалів справи, до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії позивач звернувся 17.11.2017р., що підтверджується відповідною заявою, наявною в матеріалах справи (а.с.21).

На момент звернення позивача до пенсійного органу із вказаною заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було. В свою чергу, постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури, не містить положень, які б закріплювали засади та механізм перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих працівників прокуратури.

При цьому, за рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1/99-рп встановлено, що ч.1 ст.58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, право на перерахунок призначеної пенсії працівникам органів прокуратури може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Отже, право на перерахунок уже призначеної пенсії може бути реалізовано позивачем лише на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку.

Також слід зазначити, що закони, які встановлюються державою, не можуть бути абсолютними та передбачати незмінний механізм їх реалізації. Для встановлення справедливого балансу інтересів у суспільстві, держава змушена змінювати механізми законодавчого регулювання, в тому числі конституційного права на соціальний захист, з причин неможливості їх фінансового забезпечення. Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Так, слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: "обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов'язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права". Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов'язана з обов'язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

З урахуванням наведеного, судом із наданих документів було досліджено питання звуження права позивача щодо зменшення позивачеві пенсії, на що позивач посилається у своєму позові, та встановлено, що на момент звернення позивача до відповідача щодо перерахунку пенсії у листопаді 2017 року розмір пенсії позивача становив 20039,00 грн. (що підтверджується розпорядженнями №156006 від 23.01.2018р. та №156006 від 14.05.2018р., наявними в матеріалах справи) та не був зменшений відповідачем, таких доказів суду не надано (а.с.130-131).

Оскільки, з матеріалів справи встановлено, що позивач отримує пенсію у розмірі 20039,00 грн., то суд приходить до висновку, що такий розмір пенсії є достатнім рівнем соціальних гарантій, тоді як у інших верств населення України розмір пенсії становить на рівні від 1435,00 грн. до 5000,00 грн.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законодавства та аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачеві у перерахунку розміру пенсії на підставі ст.50-1 Закону України Про прокуратуру в редакції від 05.11.1991р. №1789-ХІІ (втратила чинність на листопад 2017р.), виходячи з того, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у перерахунку пенсії, оформлені рішенням від 30.11.2017р. №К 53 ґрунтуються на положеннях чинного, на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії (17.11.2017р.), законодавстві.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 20.02.2018р. у справі №711/6019/16-а, від 02.03.2018 року у справі №264/1617/17, від 24.07.2018 у справі №752/10844/17, від 14.09.2018р. у справі №691/744/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Так, позивачем не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про неправомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні позивачеві перерахунку пенсії за його заявою від 17.11.2017р. відповідно до норм ст.50-1 Закону №1789 з урахуванням наведених вище встановлених судом обставин у справі, аналізу наведених норм чинного пенсійного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, а також позиції Верховного Суду та Конституційного Суду України.

Є необґрунтованими посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657, оскільки даною постановою лише затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури та вона не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

При цьому, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин судом не можуть бути враховані висновки, викладені в постановах Верховного Суду України, на які посилається позивач у своєму позові, оскільки саме правова позиція, викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018р. по справі №711/6019/16-а, від 02.03.2018 року у справі №264/1617/17, від 24.07.2018 у справі №752/10844/17, від 14.09.2018р. у справі №691/744/16-а має бути застосована адміністративним судом при вирішенні даної справи відповідно до положень ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи дати їх постановлення.

Крім того, при прийнятті рішення у цій справі судом враховується і те, що до заяви про проведення перерахунку пенсії від 17.11.2017р. позивачем було долучено не довідку про його заробітну плату для проведення відповідного перерахунку пенсії, а лист прокуратури Дніпропетровської області №19-149 вих-17 від 30.10.2017р., вказаний лист наданий в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та носить інформаційний характер щодо розміру посадового окладу та структури заробітної плати працівника прокуратури (а.с.23-24, 82).

Зазначений факт того, що лист прокуратури Дніпропетровської області №19-149 вих-17 від 30.10.2017р. не є довідкою про заробітну плату позивача для перерахунку його пенсії підтверджується тим, що у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа №804/1872/18 за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області про видачу прокуратурою довідки для проведення перерахунку пенсії, провадження у якій зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №Пз/9901/16/18 (825/506/18) (а.с.138-139).

Таким чином, із наведеного можна дійти висновку, що даний позов у цій справі заявлено передчасно, так як позивачеві ще не видана прокуратурою довідка про розмір його заробітної плати, а відповідно, у відповідача не було і підстав для перерахунку позивачеві його пенсії.

Разом з тим, відповідачем наведено достатньо підстав, які свідчать про законність та обґрунтованість вчинення дій щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача за його заявою від 17.11.2017р. на підставі ст.50-1 Закону №1789 з урахуванням вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з того, що судом встановлено, що позивачеві ще не видавалась прокуратурою довідка про розмір його заробітної плати та такий спір знаходиться у провадженні адміністративного суду, судове рішення за яким ще не прийнято.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши рішення та дії відповідача щодо відмови у проведенні позивачеві перерахунку пенсії, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши у проведенні такого перерахунку пенсії діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги позивача в частині визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачеві у перерахунку розміру пенсії задоволенню не підлягають.

Отже, судом не встановлено порушень прав та інтересів позивача з боку відповідача у проведенні позивачеві перерахунку його пенсії згідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру в редакції від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, яка втратила чинність з 15.07.2015р. та не діяла на листопад 2017 року.

Також, не можуть бути задоволенні і похідні вимоги позивача про зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії позивача у відповідності до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру в редакції від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, на підставі довідки Дніпропетровської обласної прокуратури №19-149 вих-17 від 30.10.2017р., де заробітна плата з 01.09.2017р. складає 31393,80 грн., з 01.12.2017р. та здійснити відповідні виплати без обмежень граничного розміру, виходячи з того, що судом у ході судового розгляду справи не було встановлено неправомірності дій відповідача щодо відмови в проведенні позивачеві перерахунку пенсії, оскільки на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії чинним законодавством України проведення вказаного перерахунку не було передбачено.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову у звязку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на субєкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача субєкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва