Справа № 826/12082/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменко В.О.,

Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 2018/5 від 26.06.2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2018/5 від 26 червня 2018 року «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Одночасно позивачем до суду першої інстанції подано заяву у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, нотаріусам України, іншим суб»єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або обмежень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо прізвища, ім»я, по батькові, дати обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, Приватного підприємства «Гурівецьке», зокрема заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії, заборони вносить будь-які записи до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, змін до таких записів та/або скасування таких записів, відновлення таких записів, скасування записів про попереднє скасування записів щодо Приватного підприємства «Гурівецьке», а саме: щодо прізвища, ім'я, по батькові, дати обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року заяву про вжиття заходів адміністративного задоволено частково: заборонено Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, нотаріусам України, іншим суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати будь-які записи до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо Приватного підприємства «Гурівецьке» до прийняття рішення у даній справі. В іншій частині заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, третьою особою у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Арбітражним керуючим ОСОБА_3, подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, відповідач вказує на те, що вжиті заходи забезпечення адміністративного позову не є співмірними предмету позову, судом заборонено вчиняти дії, які взагалі не виникають з оскаржуваного наказу.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.05.2018 по справі № 902/637/14 за клопотанням ініціюючого кредитора припинено повноваження керівника Приватного підприємства "Гурівецьке" та виконання обов"язків керівника ПП "Гурівецьке" покладено на розпорядника майна ОСОБА_3. В зв'язку з тим, що повноваження керівника підприємства перейшли до арбітражного керуючого тимчасово, власниками ПП "Гурівецьке" призначено нового керівника - ОСОБА_5

У червні 2018 року державним реєстратором Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області Молявчик Оленою Олександрівною вчинено реєстраційні дії щодо внесення змін стосовно органів керівництва ПП "Гурівецьке" на підставі рішень засновників ПП "Гурівецьке", а саме:

- реєстраційна дія у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.06.2018 № 4000927 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах";

- реєстраційна дія у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.06.2018 № 6000927 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах".

Не погоджуючись зі зміною керівництва ПП "Гурівецьке" засновниками, арбітражний керуючий ОСОБА_3 оскаржив рішення державного реєстратора до відповідача, які наказом Міністерства юстиції України № 2018/5 від 26.06.2018 скасовані.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, вважав, що доводи позивача щодо порушення його прав розпорядника майна ПП «Гурівецьке» не є належними в частині умов прийнятності заяви про забезпечення позову, оскільки такі правовідносини підлягають вирішенню господарським судом в межах справи про банкрутство, однак посилався, що суд з власної ініціативи має право вжити заходи забезпечення позову.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Предметом позову в даній справі є правомірність наказу Міністерства юстиції України № 2018/5 від 26 червня 2018 року «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Протиправність наказу Міністерства юстиції України № 2018/5 від 26 червня 2018 року, позивач обґрунтовує тим, що скасування реєстраційних дій державного реєстратора Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області Молявчик О.О. фактично позбавило позивача можливості реалізувати його права як засновника ПП Гурівецьке».

Так, реєстраційні дії, які скасовані оскаржуваним наказом, були вчинені з метою внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме, реєстрації рішення про призначення керівником ПП «Гурівецьке» ОСОБА_5

Зазначені зміни у керівних органах підприємства мали місце після ухвалення Господарським судом Вінницької області 30.05.2018 рішення про призначення керівником ПП «Гурівецьке» розпорядником майна арбітражного керуючого ОСОБА_3

Наразі, зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що має місце внесення нових даних до державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо керівництва ПП «Гурівецьке».

На що звертав увагу і апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції вірно посилається як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову на той факт, що після ухвалення Господарським судом Вінницької області рішення про призначення керівником ПП Гурівецьке розпорядником майна ОСОБА_3, продовжують відбуватися зміни у керівних органах підприємства.

Колегія суддів звертає увагу, що в разі проведення в подальшому інших реєстраційних дій щодо керівництва підприємства та в разі задоволення позовних вимог, можливо виникнуть питання правомірності подальших реєстраційних дій щодо керівника юридичної особи.

А тому, до вирішення судом позову по суті існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, оскільки вчинення будь-яких реєстраційних дій фактично ускладнить виконання судового рішення у даній справі, сприятиме виникнення інших спорів та може призвести до необхідності позивачу звертатися з іншими позовами до суду.

Відтак, з матеріалів справи вбачається наявність достатніх підстав, які вказують на необхідність забезпечення позову саме у спосіб, обраний судом першої інстанції та даних, які свідчать про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час вже виникла необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому в разі подальших змін у керівних органах підприємства.

Вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відтак, суд першої інстанції, вживаючи заходи забезпечення позову з власної ініціативи, при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтував належним чином, в чому саме полягає можлива небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача у разі незастосування заходів забезпечення позову, та зазначив підстав, які свідчать, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, задоволення заяви у обраний судом першої інстанції спосіб є співмірним заявленим позовним вимогам.

В даному випадку, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Застосований судом першої інстанції спосіб забезпечення позову відповідає предмету позову. Вжиття такого заходу не є фактичним вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 2018/5 від 26.06.2018 року.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна