Справа № 0940/2024/18
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"01" листопада 2018 р. Справа № 0940/2024/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю «ПМК-77» про визнання протиправними та скасування актів №102417 від 17.08.2018 та №0022749 від 17.08.2018,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 31.10.2018 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю «ПМК-77» про визнання протиправною та скасування постанови №09-14-339/57 від 29.03.2018.

Одночасно з позовною заявою 31.10.2018 позивач подав заяву про забезпечення позову в порядку статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом зупинення дії актів №102417 від 17.08.2018 та №0022749 від 17.08.2018, заборони органам Державної служби України з безпеки на транспорті виносити постанови про застосування відносно позивача адміністративно-господарських штрафів за наслідками розгляду зазначених актів та заборони органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям стягувати з позивача адміністративно-господарські штрафи за наслідками розгляду зазначених актів до набрання рішенням законної сили.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що позивач не погоджується з оскаржуваними актами №102417 від 17.08.2018 та №0022749 від 17.08.2018. Оскаржувані акти можуть мати наслідком подальший розгляд питання щодо застосування відносно позивача адміністративно-господарських штрафів та стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового стягнення адміністративно-господарських санкій. Також позивач вказав на очевидні ознаки протиправності актів №102417 від 17.08.2018 та №0022749 від 17.08.2018.

Приймаючи рішення про забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлює винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із частиною 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В розумінні наведеної норми закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обовязкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

В той же час, позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Твердження позивача про можливість застосування до нього адміністративно-господарських санкцій на підставі оскаржуваних актів №102417 від 17.08.2018 та №0022749 від 17.08.2018 та примусове їх стягнення грунтуються тільки на його припущеннях, доказів про початок розгляду питання щодо застосування до позивача адмістративно-господарських штрафів, тим паче, про початок примусового стягнення адмістративно-господарських штрафів на підставі актів №102417 від 17.08.2018 та №0022749 від 17.08.2018 не надано.

Також суд звертає увагу, що акти №102417 від 17.08.2018 та №0022749 від 17.08.2018, дію яких просить зупинити позивач, не є індивідуальними актами або нормативно-правовими актами, можливість зупинення дії яких передбачено пунктом 1 частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави, з якими процесуальний закон повязує можливість вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії актів №102417 від 17.08.2018 та №0022749 від 17.08.2018, заборони органам Державної служби України з безпеки на транспорті виносити постанови про застосування відносно позивача адміністративно-господарських штрафів за наслідками розгляду зазначених актів та заборони органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям стягувати з позивача адміністративно-господарські штрафи за наслідками розгляду зазначених актів до набрання рішенням законної сили.

Таким чином, в задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову належить відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 150, 151, 152, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дії актів №102417 від 17.08.2018 та №0022749 від 17.08.2018, заборони органам Державної служби України з безпеки на транспорті виносити постанови про застосування відносно позивача адміністративно-господарських штрафів за наслідками розгляду зазначених актів та заборони органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям стягувати з позивача адміністративно-господарські штрафи за наслідками розгляду зазначених актів до набрання рішенням законної сили - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені частиною 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Главач І.А.