Справа № 1540/4237/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4237/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Сердюк І.С.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача не з'явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження (у відкритому судовому засіданні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Міністерства внутрішніх справ України, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області у зв'язку з неподанням до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги разом з доданими до заяви про її призначення документами;

зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності II групи разом з доданими до заяви про її призначення документами відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію»;

зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути в визначений законом термін подані Головним управлінням Національної поліції в Одеській області документи, прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності II групи.

Позов обґрунтовано наступним.

В 2017 році позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області з проханням щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності та встановленням інвалідності.

Внаслідок вивчення наданих документів куратором Головного управління Національної поліції в Одеській області по Ананьївському району неофіційно було рекомендовано виправити в наданих позивачем медичних документах інформацію щодо зв'язку захворювання зі службою в ОВС на зв'язок зі службою в поліції.

Протоколом засідання ВЛК від 12.07.2017 року постанову по причинному зв'язку в свідоцтві про хворобу від 19.04.2016 року № 101/2 скасовано, висновок щодо причинного зв'язку викладено в новій редакції: «так, пов'язано з проходженням служби в поліції».

Листом від 20.11.2017 року № 14/1-к-1036 за підписом т.в.о. начальника Головного управління НП в Одеській області Гейко К. Г. з посиланням на підпункт 4 пункту 1 статті 97 Закону України « Про Національну поліцію» позивачу відмовлено у виплаті ОГД, оскільки інвалідність встановлено до звільнення з поліції.

На початку 2018 року позивачу стало відомо, що представниками ГУНП в Одеській області під час розгляду звернення щодо виплати ОГД безпідставно застосовано Закон України «Про Національну поліцію», насправді висновок ВЛК ДУТМО МВС України по Одеській області від 19.04.2016 року про причинний зв'язок між захворюваннями та проходженням служби в органах внутрішніх справ був вірним та призначення позивачу ОГД мало відбуватися за нормами частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 року №850.

25.01.2018 року позивач вдруге звернувся до ГУНП в Одеській області з проханням подати до МВС України висновок щодо виплати мені ОГД у зв'язку з інвалідністю.

Листом від 09.02.2018 року №14/к-64 за підписом начальника ГУНП в Одеській області Голубенко Д. І., який отримано мною 16.02.2018 року, про що свідчить відповідний запис №8 за 16.02.2018 року у Книзі для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень по Ананьївському відділенню поштового зв'язку, мені знов відмовлено у позитивному вирішенні питання щодо виплати ОГД, оскільки медичні документи свідчать про зв'язок захворювання з проходженням служби в поліції та не відповідають вимогам Порядку № 850 від 21.10.2015 року.

На думку позивача, внаслідок недбалості або навмисно його позбавлено можливості отримати ОГД як за Законом України «Про міліцію», так і за Законом України «Про Національну поліцію».

Листом від 12.06.2018 року позивач звернувся зі скаргою до Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України з приводу порушення його права на отримання ОГД.

Листом Національної поліції України від 18.07.2018 року №К-405/29/2/01-2018 повідомлено про відсутність підстав для виплати ОГД відповідно до Постанови №850, оскільки позивача звільнено зі служби в поліції, крім того, в Законі відсутні випадки призначення допомоги у разі встановлення інвалідності до звільнення зі служби в поліції.

Листом від 31.07.2018 року №15/2-К-535 Міністерство внутрішніх справ України з посиланням на Закон України «Про Національну поліцію» роз'яснило, що МВС не має повноважень щодо призначення ОГД.

Позивач вважає бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги разом з документами, які додані до заяви протиправною у зв'язку з чим виникає потреба в покладенні на ГУНП в Одеській області обов'язку надати до МВС України висновок щодо призначення та виплати мені ОГД.

Одночасно, з урахуванням неправомірної позиції Міністерства внутрішніх справ України, яку воно зайняло внаслідок розгляду моєї скарги від 12.06.2018 року, вважаю за потрібне просити суд зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути в визначений законом строк подані ГУНП в Одеській області документи, прийняти рішення щодо призначення та виплати ОГД.

Процедура та заяви.

Ухвалою суду від 22.08.2018 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.09.2018 року.

Ухвалою суду від 22.08.2018 р. відповідачам встановлено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачами (ГУНП в Одеській області та МВС України) 27.08.2018р. та 03.09.2018 року відповідно.

12.09.2018 року, у встановлений ухвалою суду строк, відповідачем (ГУНП в Одеській області) надано відзив на позовну заяву (вхід. № 26765/18).

18.09.2018 року, у встановлений ухвалою суду строк, відповідачем (МВС України) надано відзив на позовну заяву (вхід. № 27313/18).

18.09.2018 року через канцелярію суду (вхід.№27314/18) від МВС України надійшло клопотання про розгляд справи по суті в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 04.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.10.2018 року.

Ухвалою суду від 04.10.2018 року клопотання МВС України задоволено і призначено розгляд справи по суті в режимі відеоконференції на 17.10.2018 року.

В судове засідання по суті в режимі відеоконференції представник МВС України не з'явився. Про неявку представника МВС України в приміщення окружного адміністративного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8 доповів судовий розпорядник Боднар Роман Володимирович.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.205 КАСУ).

Представник МВС України Отрод Т.Ю. (головний спеціаліст відділу судово-претензійної роботи Департаменту юридичного забезпечення МВС України), який і направляв клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, про дату, час та місце розгляду справи по суті був повідомлений належним чином (засобами електронного зв'язку) 11.10.2018 року о 15 год. 39 хв.

З огляду на викладене, неявка представника МВС України не перешкоджала розгляду справи.

Відзив ГУНП в Одеській області обґрунтовано наступним.

З 07.11.2015 року згідно з наказом №60 позивача прийнято на службу до поліції. Внаслідок огляду медико-соціальною експертною комісією 15.06.2016 року згідно з довідкою серії 10 ААА №127144 та випискою до довідки позивачу була встановлена ІІ група інвалідності, захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС. Згідно з наказом від 26.07.2016 року №714 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 01.08.2016 року.

В результаті вказаного позивач звернувся до ГУНП в Одеській області з проханням щодо виплати ОГД у зв'язку з втратою працездатності та встановленням інвалідності.

Листом №14/1-к-1036 від 20.11.2017 року позивачу відмовлено у виплаті ОГД, оскільки відповідно до пп.4 п.1 ст.97 ЗУ «Про Національну поліцію», право на виплату ОГД виникає у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, визначених у цьому пункті.

Позивачем самостійно порушені вищезазначені норми Закону, а саме, надані документи, які свідчать про те, що йому була встановлена група інвалідності раніше дати звільнення з поліції, що унеможливлює нарахування та виплату ОГД.

Враховуючи обставини справи, позивачем було пропущено строки та відсутні документи, що підтверджують причинний зв'язок між захворюванням та проходженням служби в ОВС для отримання ОГД за ЗУ «Про міліцію».

Відзив МВС України обґрунтовано наступним.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач проходив службу в органах національної поліції та органах внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління Національної поліції України в Одеській області від 26.07.2016 № 714 о/с був звільнений з органів Національної поліції України.

Згідно висновку до акту медико-соціальної експертизи 12.06.2017 року позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію».

Статтями 97-101 зазначеного Закону передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського.

В свою чергу, порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та реалізуються в порядку та на умовах визначених наказом МВС України №4. Відповідно до п.1 Розділу І наказу МВС № 4 ці порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно п.1 Розділу III наказу МВС №4, формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці цих органів та фахівцями військово - лікарської комісії.

Пункт 3 Розділу III наказу МВС №4 встановлює, що заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Згідно абз. 2 п. 1 Розділу IV наказу МВС № 4, висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Абзацом 3 п.1 Розділу IV наказу МВС №4 встановлено, що висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє:

у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Враховуючи вищевикладене слід прийти до висновку, що позивач відповідає визначеним у вказаному вище наказу МВС України № 4 критеріям та є таким, що, на думку МВС України, має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги за рахунок коштів, що виділяються на утримання Національної поліції України.

Отже, МВС України не має повноважень розглядати та приймати рішення по призначенню поліцейському одноразової грошової допомоги.

Позивачу з 12.06.2017 встановлено II групу інвалідності в результаті захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, тобто після звільнення останнього з органів Національній поліції та у період коли діяв Закон України «Про Національну поліцію».

Відтак, оскільки останнім місцем служби позивача було Головне управління Національної поліції в Одеській області, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2018 року № 127/8696/17.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З 25.02.1997 року по 04.11.2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

З 07.11.2015 року згідно із наказом № 60 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до поліції.

19.04.2016 року Військово-лікарська комісія ДУ ТМО МВС України по Одеській області за розпорядженням начальника відділу УКЗ здійснила медичний огляд, в результаті якого видала свідоцтво про хворобу №101/2 та встановила, що захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

21.06.2016 року, згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10 ААВ №803277, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (інвалідність встановлена до 01.07.2017р.).

Наказом №714 о/с від 26.07.2016 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 01.08.2016 року.

12.06.2017 року на підставі акту огляду МСЕК №380 (виписка з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААА №305478) позивачу підтверджено ІІ групу інвалідності (інвалідність встановлена до 01.07.2019р.).

12.07.2017 року Постановою військово-лікарської комісії №512 Постанова про причинному зв'язку в свідоцтві про хворобу №101/2 від 19.04.2016 року відмінена і встановлено, що захворювання пов'язане з проходженням служби в поліції.

Листом від 20.11.2017 року № 14/1-к-1036 з посиланням на підпункт 4 пункту 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» позивачу відмовлено у виплаті ОГД, оскільки інвалідність встановлено до звільнення з поліції.

25.01.2018 року позивач вдруге звернувся до ГУНП в Одеській області з проханням подати до МВС України висновок щодо виплати ОГД у зв'язку з інвалідністю.

Листом від 09.02.2018 року № 14/к-64 відмовлено у виплаті ОГД, оскільки медичні документи свідчать про зв'язок захворювання з проходженням служби в поліції та не відповідають вимогам Порядку № 850 від 21.10.2015 року.

Листом від 12.06.2018 року позивач звернувся зі скаргою до Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України з приводу порушення права на отримання ОГД.

Листом Національної поліції України від 18.07.2018 року №К-405/29/2/01-2018 позивача повідомлено про відсутність підстав для виплати ОГД відповідно до Постанови № 850, оскільки його звільнено зі служби в поліції, крім того, в Законі відсутні випадки призначення допомоги у разі встановлення інвалідності до звільнення зі служби в поліції.

Листом від 31.07.2018 року №15/2-К-535 Міністерство внутрішніх справ України з посиланням на Закон України «Про Національну поліцію» роз'яснило, що МВС не має повноважень щодо призначення ОГД.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ВИСНОВКИ СУДУ

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об'єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).

Так, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», як старого закону, так і статті 97 нового Закону «Про Національну поліцію» право на отримання допомоги виникає з часу встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з часу встановлення інвалідності, а тому правила пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» поширюються виключно на тих працівників поліції, яким інвалідність встановлена до 07.11.2015р. - часу набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Оскільки інвалідність позивачу встановлена згідно Акту огляду МСЕК №399 від 21.06.2016р., а тому при визначенні права позивача на отримання одноразової грошової допомоги норми Закону України «Про міліцію» та прийнятого на його виконання Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015р. №850 застосуванню не підлягають.

В свою чергу, за наявності підстав, така допомога може бути призначена відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, за правилами статті 78 цього Закону, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду зараховується до стажу служби в поліції.

Крім того, відповідно до пункту 13 Прикінцевих положень цього закону працівникам міліції, які перейшли на службу до поліції, стаж вислуги в спеціальних званнях міліції зараховується до стажу вислуги для присвоєння чергових спеціальних звань поліції.

Крім того, за правилами статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» служба в органах внутрішніх справ зараховується до вислуги років для призначення пенсії поліцейським.

Таким чином, оскільки період служби в органах внутрішніх справ зараховується до стажу служби поліцейських, в тому числі і для призначення пенсії, а тому отримання захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ внаслідок якого встановлено інвалідність, породжує право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

В той же час, за правилами пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» право на допомогу виникає в разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Вказана правова позиція послідовно застосовується Верховним Судом, зокрема, і у Постанові від 11.10.2018 року по справі № 357/13359/16-а.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі».

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області у зв'язку з неподанням до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги разом з доданими до заяви про її призначення документами; зобов'язання Головного управління Національної поліції в Одеській області подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності II групи разом з доданими до заяви про її призначення документами відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію»; зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути в визначений законом термін подані Головним управлінням Національної поліції в Одеській області документи, прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності II групи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний (код НОМЕР_1), АДРЕСА_1

Головне управління Національної поліції в Одеській області (), адреса: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська,12, телефон: , , E-mail:

Міністерство внутрішніх справ України, 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, (), телефон: , e-mail:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.