Справа № 0540/7685/18-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 р. Справа№0540/7685/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 21.05.2018 року № , № 7, № на загальну суму 76219,78 грн.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 21.05.2018 року № , № 7, № на загальну суму 76219,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі акту перевірки відповідачем було прийнято 21 травня 2018 року податкові повідомлення рішення: № , № ; .

Отже, позивач вважає вищезазначені податкові повідомлення рішення незаконними та таким, що підлягають скасуванню. Просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення № , № , № .

31 серпня 2018 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони отримали ухвали про відкриття провадження в справі, що підтверджується поштовими повідомленнями.

07 вересня 2018 року, через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідач надав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Також зазначив що спірні податкові повідомлення рішення були прийняти відповідно до діючого законодавства, оскільки позивачем допущено низку порушень податкового законодавства. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року та 01 жовтня 2018 року було відмовлено у задоволенні заяв представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Отже, відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за правилами спрощеного провадження.

Дослідивши заяви по суті справи, письмові докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Позивач фізична особа ОСОБА_1, 1964 року народження, РНОКПП НОМЕР_4.

Відповідач є юридичною особою публічного права установою, яка є територіальним органом Державної фіскальної служби України, яка в свою чергу, була створена в процесі перетворення Державної податкової служби України, та яка наділена правовим статусом контролюючого органу. Загальний обсяг правоздатності такого субєкта податкових відносин, як «контролюючий орган», визначено положеннями ст. 41 Податкового кодексу України. Зміст функцій контролю цих органів визначено положеннями ст. 61 Податкового кодексу України.

З 12 квітня 2018 року по 18 квітня 2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Донецькій області, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, с. 79 Податкового Кодексу України, зі змінами та доповненнями, наказу ГУ ДФС у Донецькій області від 06.03.2018 року № 346. За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складений акт № 441/05-99-13-04/НОМЕР_4 від 28.04.2018 року «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року». Акт перевірки спрямовано платнику поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Акт отримано позивачем 28.04.2018 року.

Так, у акті перевірки вказується, що у порушення п. 36.1 ст. 36, пп. «д» пп. 164.2.217 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України платником податків фізичною особою ОСОБА_1 самостійно не сплачений податок з доходу отриманого у вигляді додаткового блага від ПАТ «ВТБ БАНК» у 2016 році, в результаті чого заниженого податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік до сплати у бюджет у сумі 56159,83 грн., з врахуванням порушення підпунктів 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 пп. 10 розділу ХХ Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями: у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на суму 4679,99 грн.; порушень пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового Кодексу України, із змінами та доповненнями у результаті чого встановлено неподання до податкових органів (Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області) податкової декларації про майновий стан і доходи за результатами звітного (податкового) 2016 року.

На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем були прийняті податкові повідомлення рішення від 21.05.2018 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 70199,79 грн. (за податковим зобовязанням 56159,83 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 14039,96 грн.); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір на загальну суму 5849,99 грн. (за податковим зобовязанням 4679,99 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1170,00 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 170 грн. штрафних санкцій (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивач подав контролюючому органу свої заперечення на акт перевірки з посиланням на протиправність позиції відповідача.

За результатами розгляду поданих заперечень відповідач надіслав лист № 20768/10/05-99-13-04 від 16.05.2018 року, в якому зазначалось, що висновки по акту документальної позапланової невиїзної перевірки є правомірними.

Отримавши, разом із вищезазначеним листом податкові повідомлення рішення разом з розрахунками фінансових санкцій, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на протиправні податкові повідомлення рішення в межах встановленого законом строку для їх оскарження.

Листом № 11729 від 08.08.2018 року від Державної фіскальної служби України надійшло рішення про результати розгляду скарги ОСОБА_1, яким у задоволенні скарги позивачу відмовлено, а спірні податкові повідомлення рішення залишено без змін. Вище зазначене рішення представником позивача отримано 10.08.2018 року.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Судом досліджено кредитний договір № 14в/2008 від 29.08.2008 року, укладений між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_2 на суму 100000 доларів США для придбання житлового будинку та земельної ділянки.

Надалі, листом ПАТ ВТБ «БАНК» від 23.05.2017 року № 4666/1-2, позивачу було підтверджено анулювання (прощення) заборгованості за кредитом ОСОБА_1

Відповідно до вищезазначеного листа, позивача було повідомлено, що його звільнено від виконання обовязків по сплаті кредитної заборгованості, внаслідок припинення зобовязань (прощення боргу) за кредитним договором укладеним між позивачем та Банком № 14В/2008 від 29.08.2008 року на підставі статті 605 Цивільного кодексу України. Загальний розмір суми боргу, що підлягає анулюванню (прощенню) за кредитним договором № 14В/2008 від 29.08.2008 року станом на 09.11.2016 року 312688,04 грн., що є гривневим еквівалентом 12231,93 доларів США, за курсом НБУ 25,563263 на 09.11.2016 року, у тому числі окремо сума заборгованості по основному боргу складає 312688,04 грн., що є гривневим еквівалентом 12231,93 доларів США, за курсом НБУ 25,563263 на 09.11.2016 року.

Отже, відповідач при нарахуванні податкового боргу, посилається саме на лист ПАТ «ВТБ «БАНК» від 23.05.2017 року № 4666/1-2, яким підтверджено анулювання (прощення) заборгованості за кредитом ОСОБА_1 та копію повідомлення про анулювання (прощення) боргу від 09.11.2016 року № 238/301-2, в результаті чого, на думку контролюючого органу, й підтверджено факт отримання фізичною особою платником податку ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага, а саме: суми анульованого (прощеного) основного боргу, який є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено у даному листі про необхідність дотримання ним вимог пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо декларування та сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб з суми анульованої Банком заборгованості за кредитним договором, а також сплати військового збору, зобовязання зі сплати якого передбачено п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Так, відповідач на шостій сторінці акту перевірки зазначає, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 у IV кварталі 2016 року отримав дохід у сумі 312688,04 грн. за ознакою доходу «126» - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Центральним відділенням Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області на адресу ПАТ «ВТБ БАНК», як субєкта інформаційних відносин, був направлений лист від 11.05.2017 року за № 19002/10/05-81-13-00 щодо надання інформаційного та документального підтвердження по взаємовідносинам з ОСОБА_1

Згідно листа від 23.05.2017 року № 4666/1-2 ПАТ «ВТБ БАНК» було підтверджено інформацію про суму нарахованого та виплаченого доходу з ознакою «126» у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом ФО ОСОБА_1 у розмірі 312688,04 грн.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Відповідно підпункту 164.2.17«д» п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобовязаний повідомити платника податку боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобовязаний виконати всі обовязки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до положень п.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України, податкові декларації, крім випадків , передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» № 321-VIII від 09 квітня 2015 року, який набрав чинності 07.05.2015 року, до підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» внесено зміни та додано пункт 8, відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Отже, враховуючи аналіз нормативної бази та обстави справи суд зазначає, що податкові зобовязання нараховані позивачу на суму 312688,04 грн., яка, в свою чергу, являється сумою основного боргу, що був прощений позивачу за кредитним договором № 14В/2008 від 29.08.2008 року. Тобто, було прощено основну суму боргу в певній частині від загальної заборгованості на яку і було нараховано податкові зобовязання.

Як вже зазначалось, ПАТ «ВТБ БАНК» повідомив відповідача листом № 238/301-2 від 09.11.2016 року саме про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь Позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено), про що було попереджено і позивача.

Тобто, ПАТ «ВТБ БАНК» виконав свої обовязки щодо повідомлення платника податку боржника ОСОБА_1 шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включення суми прощеного (анульованого) основного боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Крім того, ОСОБА_1 до перевірки не було надано жодних документів, що підтверджували би оскарження або незгоду з рішенням ПАТ «ВТБ БАНК» щодо прощення (анулювання) основної суми боргу.

Таким чином ОСОБА_1 погодився з рішенням банку стосовно анулювання (прощення) суми боргу за кредитним договором № 14В/2008 від 29.08.2008 року.

В свою чергу п. 8, підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ передбачає, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Проте, суд зазначає, що відповідачем було нараховано суму податкових зобовязань на основну суму прощеного боргу, а не на різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, чи на суму процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором.

Посилання позивача на положення п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ є помилковими та необґрунтованими, адже податкові зобовязання були нараховані йому саме на основну суму боргу прощеного банком, що передбачено пп. «д» п.п.164.2.17 п.164.2. ст.164 ПКУ. Кім того, зі змісту договору про часткове спрощення боргу (п.6 вказаного договору), вбачається, що позивача було повідомлено банком стосовно п.п. 164.2.17 «д» п.164.2. ст.164 ПКУ. Анульована (прощена) сума кредиту повинна бути включена позивачем до доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо у порядку визначеному пп. «д» п.п.164.2.17п.164.2. ст.164 ПКУ та відповідно до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах по справі № 804/4182/17 від 20.06.2018 року, № 826/6380/15 від 13.03.2018 року.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем було вірно застосовано саме пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПКУ та нараховано податкове зобовязання за податковим повідомленням рішенням № згідно законодавства.

Позивач заперечує щодо прийняття відповідачем податкового повідомлення - рішення № , яким нараховано несплачений військовий збір посилаючись на відсутність бази оподаткування відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є підставою для нарахування позивачу грошового зобов'язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Отже, враховуючи зазначене та висновок суду, що відповідачем вірно визначено суму податкового зобовязання несплаченого позивачем, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018 року є законним та обґрунтованим.

Щодо обовязку подання платником податку річної декларації про майновий стан і доходи:

Відповідно до п. 179.1. ст. 179 ПКУ, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпункту 49.18.4. пункту 49.18. ст. 49 ПКУ, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 120.1. ст. 120 ПКУ за не подання декларації, передбаченої цим Кодексом тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи, що позивачем не було подано річну декларацію про майновий стан і доходи, що не заперечується і самим позивачем, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення № від 21.05.2018 року є законним та обґрунтованим.

Отже, враховуючи, що прощена сума боргу, на яку відповідачем нараховано податкові зобовязання, є додатковим благом, в розумінні пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПКУ, що в свою чергу є підставою для нарахування і військового збору та враховуючи неподання позивачем податкової декларації, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення рішення від 21.05.2018 року № , № та № є правомірними та прийнятими відповідно до вимог законодавства, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо надання позивачем висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи № 146/10-18 від 18 жовтня 2018 року, яка проведена за заявою адвоката ОСОБА_3 представника позивача учасника справи у Донецькому окружному адміністративному суду ОСОБА_1 від 20.08.2018 року, для подання до Донецького окружного адміністративного суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Отже, як вбачається з висновку експерту за результатами проведення економічної експертизи № 146/10-18 від 18.10.2018 року, на вирішення експертизи постановлено питання, чи відповідає наданим первинним документам та вимогам Податкового кодексу України визначена контролюючим органом сума податкових зобовязань ОСОБА_1, з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 56159,83 грн. та з військового збору в розмірі 4679,99 грн. відповідно до акту Головного управління ДФС України в Донецькій області від 25.04.2018 року № 441/05-99-13-04/НОМЕР_4.

Згідно вищевказаного висновку, експерт прийшов до висновку, що списана прострочена заборгованість за кредитним договором № 14В/2008 року від 29.08.2008 року ОСОБА_1 станом на 09.11.2016 року на підставі приписів підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України не є додатковим благом та доходом IV кварталу 2016 року від ПАТ «ВТБ БАНК» у сумі 312688,04 грн., та не включається до оподатковуваного доходу боржника для цілей оподаткування, оскільки на думку експерта, не вважається додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку сума, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінченням строку позовної давності у розмірі різниці, яка розрахована цим кредитом відповідно до п. 8 підрозділу І розділу ХХ Податкового Кодексу України.

Суд зазначає, що питання, щодо посилання позивача на п. 8 підрозділу І розділу ХХ Податкового Кодексу України було вже розглянуто по тексту рішення, та підкреслює, що податкові зобовязання були нараховані ОСОБА_1 саме на основну суму боргу прощеного банком, що передбачено пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПКУ. Крім того, зі змісту договору про часткове спрощення боргу (п.6 вказаного договору), вбачається, що позивача було повідомлено банком стосовно п.п. 164.2.17 «д» п. 164.2. ст. 164 ПКУ. Анульована (прощена) сума кредиту повинна бути включена позивачем до доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо у порядку визначеному пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПК України та відповідно до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Крім того суд зазначає, що судовим експертом досліджувалось відповідність прийняття податкових повідомлень рішень первинним документам, а не чинне законодавство, відповідно до якого на позивача накладені податкові зобовязання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 21.05.2018 року № , № 7, № на загальну суму 76219,78 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тарасенко І.М.