Справа № 520/8418/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 жовтня 2018 р. № 520/8418/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1В.) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі по тексту відповідач, Індустіальне ОУПФУ), в якому, у урахуванням заяви про уточнення, просить суд стягнути з Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати довічного грошового утримання в загальній сумі 44923 грн. 87 коп. за період з 30.05.2018 по 31.07.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.05.2018 року звернулась до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до рішення про призначення пенсії від 06.07.2018 №05 призначено довічне грошове утримання в розмірі 21760 грн. 00 коп. з 30.05.2018.

Вперше виплата здійснена 23.08.2018 в сумі 21760 грн. 00 коп. за серпень 2018 року. На уксне звернення до органу Пенсійного фонду України мені повідомили, що довічне грошове утримання за 2 травня, червень, липень 2018 року не будуть виплачені з огляду на те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою.

03.09.2018 позивач звернулась зі скаргами до Індустріального ОУПФУ м. Харкова та Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на неправомірні дії органу Пенсійного фонду України щодо порушення права на отримання довічного грошового утримання.

У листі від 10.09.2018 №12721/460201 орган Пенсійного фонду послався на постанову Кабінету Міністрів Україна від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335, зазначивши, що невиплачені суми є заборгованістю і будуть сплачені при прийнятті відповідних підзаконних нормативних актів. Вважає дії відповідача протиправними, у звязку з чим просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана 09.10.2018 року.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що Управління при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді керувалось діючим на час призначення законодавством.

Умовою призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді, згідно з Законом України «Про судоустрій та статус суддів» є його відставка (звільнення з посади судді за його заявою про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням).

Законом України «Про судоустрій та статус суддів» (ст. 116) передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Рішенням ОСОБА_2 правосуддя від 24.05.2018 року № 1518/0/15-18, ОСОБА_1 було звільнено з посади судді господарського суду Луганської області, у звязку з поданням заяви про відставку, а наказом т.в.о. Голови господарського суду Луганської області від 29.05.2018 року за № 49-к відраховано з особового складу суддів від 29 травня 2018 року, відповідно до статті 126 Конституції України, ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відставку.

При призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці управління керувалось нормами чинного на момент звернення Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів».

30.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання, у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із заробітної плати, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 27200 грн. у тому числі: оклад - 16000 грн., надбавка за вислугу років 60 % - 9600 грн., інші виплати, які враховуються при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання, перебування на адміністративній посаді в суді, голова суду (10%) - 1600 грн. відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 72 від 29.05.2018 року.

Така заява була мотивована тим, що при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання управлінням не було враховано періоди роботи прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Луганської області тривалістю 6 років 10 місяців 4 дні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 по справі № 2040/6057/18 за позовом ОСОБА_1 Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова зобовязано зарахувати до спеціального стажу роботи 6 років 10 місяців 4 дні на посаді прокурора цивільно- судового відділу прокуратури Луганської області, зобовязано починаючи з 30.05.2018 року, нарахувати і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % від суддівської винагороди судді місцевого суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування.

Вищезазначене рішення суду виконане в повному обсязі та з дотриманням вимог чинного законодавства. Виникла заборгованість нарахована, але не виплачена, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 - виплата сум заборгованості, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 р. № 649. Цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Так, з огляду на те, що згідно положень ст. 258 КАС України передбачено, що даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАСУ справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням ОСОБА_2 ради правосуддя від 24.05.2018 № 1518/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Луганської області у відставку" позивача було звільнено з посади судді Господарського суду Луганської області у зв'язку з поданням ОСОБА_1 заяви про відставку.

ОСОБА_3в.о. Голови Господарського суду Луганської області від 29.05.2018 №49-к "Про відрахування з особового складу судді Іноземцевої Л.В." відраховано з особового складу суддів у зв'язку із виходом у відставку.

30.05.2018 позивач звернулась до Індустріального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про призначення довічного грошового утримання.

Рішенням про призначення пенсії від 06.07.2018 №05 призначено довічне грошове утримання в розмірі 21760 грн. 00 коп. з 30.05.2018 (а.с.9,10,11).

Частиною 1 статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб № 1706-VІІ від 20.10.2014 (далі - Закон №1706-VІІ) визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні вищезазначеного Закону визначається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині 1 статті 1 Закону №1706-VІІ.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1706-VII підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно із статтею 4 Закону №1706-УІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, місто Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради № від 27.02.2017 (а.с.18), наданої позивачем до пенсійного органу, ОСОБА_1 перемістилась з місця свого проживання, тобто з території, на якій органи влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень до м. Харкова, де управління відповідальне за виплату пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

03.09.2018 позивач зверталась до Управління щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за 2 дні травня, червень, липень та серпень 2018 року (а.с.12).

Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова повідомило, що виплата пенсії, в тому числі за минулий період, провадитиметься відповідно до порядку, визначеного постановою КМУ від 08 червня 2018 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (із змінами, внесеними постановою КМУ від 25 квітня 2018/ року №335) (а.с.13).

Приписами пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішьньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам передбачено, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Отже, будь-яких інших підстав в обґрунтування не виплати позивачу щомісячного грошового утримання та законності припинення виплати позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем суду не надано.

Таким чином, як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву на позов, спірними питанням у справі є правомірність невиплати позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з травня по серпень 2018 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В силу вимог статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до норм статті 7 зазначеного Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Факт внутрішнього переміщення, згідно положень статті 4 Закону № 1706-VII підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до норм статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Як зазначалось судом, позивач звільнений у відставку з посади судді та набув право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно до приписів ч. 1 статті 116 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (чинній на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до вимог ст. 137 зазначеного Закону, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ОСОБА_2 ради правосуддя, ОСОБА_2 ради юстиції, ОСОБА_2 кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Приписами ч. 2 зазначеної норми законодавства передбачено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Згідно до ч.5. ст. 142 зазначеного Закону, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 2 розділу V Виплата щомісячного довічного утримання та її припинення Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-12. виплата щомісячного довічного утримання припиняється у випадках, передбачених статтею 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (надалі Закон № 1058-IV). Порядок виплати щомісячного довічного утримання у разі поновлення його виплати, за минулий час, за час перебування особи на повному державному утриманні, за час перебування в місцях обмеження або позбавлення волі, у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон, утримання надміру виплачених сум та відрахувань зі щомісячного довічного утримання здійснюється у порядку, передбаченому Законом № 1058-IV (статті 46-50).

Згідно з положеннями частини першої статті 49 Закону № 1058-IV положення якого є загальними у сфері пенсійних правовідносин, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що доказів в обґрунтування законності підстав для невиплати пенсії (довічного грошового утримання) позивачеві з 30.05.2018 року, рішення про припинення (призупинення) виплати пенсії тощо відповідачем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем відповідного рішення про припинення виплати пенсії (довічного грошового утримання) позивачу не приймалось.

З аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії (довічного грошового утримання) не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення виплати пенсії (довічного грошового утримання) повинні також бути передбачені саме законом.

Доказів на підтвердження наявності передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав для припинення позивачеві виплати пенсії (довічного грошового утримання) матеріали справи не містять.

Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

ОСОБА_2 юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_2 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, посилання відповідача в обґрунтування припинення виплати пенсії (довічного грошового утримання судді) нормами Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема на норми постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі постанова № 365) - є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.

Правової позиції щодо пріоритетності застосування норм статті 49 Закону № 1058-IV як підстави для припинення виплати пенсії дотримується Верховний Суд у своїх рішеннях за 2018 рік, зокрема, від 06 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17), від 13 лютого 2018 року у справі № 243/11937/17 (провадження № К/9901/1267/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 425/1459/17 (провадження № К/9901/15534/18), від 27 лютого 2018 року у справі № 644/6336/17 (провадження № К/9901/2714/17), від 06 березня 2018 року № 243/4732/17 (провадження № К/9901/1464/17), від 13 березня 2018 року по справі №235/4162/17 (провадження № К/9901/2387/17).

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини пятої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд також зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії (довічного грошового утримання) не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету.

Перш за все, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів щодо існування законодавчих підстав для невиплати пенсії (довічного грошового утримання) позивачу з 30.05.2018 року, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Так, суд відзначає, що дії субєкта владних повноважень активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли бездіяльність пасивна поведінка субєкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи.

Водночас, враховуючи наявність рішення пенсійного органу, що викладене у листі від 10.09.2018 № 12721/640201 про відмову ОСОБА_1 у проведенні виплати заборгованості довічного грошового утримання, суд вважає, за необхідне для ефективного захисту прав, та інтересів позивача від порушень з боку субєкта владних повноважень застосувати положення частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та вийти за межі позовних вимог, в частині скасування рішення Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова, що викладене у листі від 10.09.2018 № 12721/640201, яким відмовлено ОСОБА_1 у проведенні виплати заборгованості довічного грошового утримання.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність дій відповідача з невиплати пенсії (довічного грошового утримання) позивачу з 30.05.2018 року, у звязку з чим позовна вимога позивача підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова (, адреса: проспект Московський, 198/3, м. Харків, 61082), що викладене у листі від 10.09.2018 № 12721/640201, яким відмовлено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: вул. Танкопія, б. 13А, кв. 12, м. Харків, 61091) у проведенні виплати заборгованості довічного грошового утримання.

Стягнути з Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова (, адреса: проспект Московський, 198/3, м. Харків, 61082) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: вул. Танкопія, б. 13А, кв. 12, м. Харків, 61091) заборгованість з виплати довічного грошового утримання в загальній сумі 44923,87 грн. (сорок чотири тисячі девятсот двадцять три гривні 87 копійок) за період з 30.05.2018 по 31.07.2018.

Стягнути з Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова (, адреса: проспект Московський, 198/3, м. Харків, 61082) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: вул. Танкопія, б. 13А, кв. 12, м. Харків, 61091) судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.