Справа № 744/1050/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 744/1050/18 Суддя першої інстанції: Гнип О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу інспектора взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Гулака Миколи Михайловича на проголошене о 15 годині 49 хвилин рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 05 жовтня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Гулака Миколи Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області з позовом до інспектора взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Гулака Миколи Михайловича (далі - Відповідач, Інспектор поліції) про:

- визнання протиправною та скасування постанови серії ВР №239393 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 30.07.2018 року;

- закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 01.10.2018 року позов задоволено частково - визнано протиправною та скасовано постанову Інспектора поліції про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №239393 від 30.07.2018 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн. на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, а справу направлено на новий розгляд Відповідачу. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що висновки оскаржуваної постанови є передчасними, адже матеріалами постанови і провадження у справі не підтверджується вчинення Інспектором поліції дій з встановлення (вимірювання) розміру тріщини на вітровому склі, а також не вжито заходів з отримання даних від спеціалістів на основі зібраних відомостей з приводу вірогідного впливу тріщини на безпеку руху автомобіля. Крім того, суд підкреслив, що в оскаржуваній постанові містяться посилання на нормативно-правові акти, якими не регулюються спірні правовідносини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому наголошує на порушенні судом першої інстанції приписів ст. 271 КАС України в частині проголошення скороченого рішення, а не повного його тексту. Зазначає, що, приймаючи рішення про направлення справи на новий розгляд, суд розумів, що порушник уникне покарання, адже сплинув передбачений КУпАП строк притягнення особи до відповідальності. Наголошує на неврахуванні судом посилання Відповідача на порушення Позивачем пп. 31.4.7 Правил дорожнього руху та п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.10.2018 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні Позивач наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Інспектором поліції 30.07.2018 року було складено постанову серії ВР №239393 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 2; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення пп. «в» пп. 31.4.7, п. 31.1 Правил дорожнього руху України та ДСТУ 3649-2010 застосовано передбачене ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 30.07.2018 року о 12:10 автомобіль Mercedes-Benz 308 D CDI, днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, рухався у м. Чернігові по вул. Шевченка, 140, із тріщиною на вітровому склі в зоні роботи склоочисників. Даний транспортний засіб використовується для надання послуг з перевезення пасажирів по маршруту Чернігів - Семенівка.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 121, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пп. «в» п. 31.4.7, п. 31.1 Правил дорожнього руху України та ДСТУ 3649-2010, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для направлення адміністративної справи Відповідачу на новий розгляд з огляду на відсутність доказів вчинення останнім дій з вимірювання розміру тріщин та вжиття заходів щодо отримання даних від спеціалістів щодо впливу такої тріщини на безпеку руху автомобіля.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за наявність технічних несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація транспортного засобу забороняється

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно пп. «в» п. 31.4.7 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про стандартизацію» визначають, що національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах. Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов'язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

ДСТУ 3649:2010 НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ КОЛІСНІ ТРАНСПОРТНІ ЗАСОБИ «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» поширюються на колісні транспортні засоби категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Як вбачається зі змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, автомобіль Mercedes-Benz 308 D CDI, днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, належить до категорії «D».

Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами категорія «D» означає транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16.

Отже, положення ДСТУ 3649:2010 поширюються на транспортний засіб, яким керував Позивач.

Згідно п. 6.8.5 «Вимоги до інших елементів конструкції» ДСТУ 3649:2010 визначено, що на вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Вимоги ГОСТ 5727-88 «Скло безпечне для наземного транспортного засобу. Загальні технічні умови» не допускають наявність тріщин завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу. Наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу погіршують його прозорість.

Зі змісту наявних у матеріалах справи відеозапису № , а також фотографій «Фото тріщин» та «Фото тріщини», що містяться на диску (а.с. 21) вбачається, що на вітровому склі автомобіля Mercedes-Benz 308 D CDI, днз. «НОМЕР_1» наявні декілька тріщин, у тому числі у зоні роботи склоочисників, довжиною більш ніж на 2/3 такого скла, що значно перевищує допустимі ГОСТ 5727-88 розміри тріщин. При цьому характер їх розміщення не дає підстав вважати, що вони утворилися під час одноразового стороннього впливу, чим, на переконання судової колегії, спростовуються підтверджені показаннями свідка ОСОБА_4 посилання Позивача на те, що тріщина була одна та утворилася 30.07.2018 року від камінця, що відлетів від зустрічного транспортного засобу. З урахуванням наведеного судова колегія вважає передчасним твердження суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів вимірювання Відповідачем розміру тріщин, оскільки, як було встановлено вище, їх довжина пропорційно до розміру вітрового скла автомобіля безумовно вказує на перевищення допустимо встановлених 50 мм.

При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, наявна у матеріалах справи копія дорожнього листа від 30.07.2018 року №81355, складена ФОП ОСОБА_5, в якому міститься відмітка про відповідність технічного стану транспортного засобу вимогам чинного законодавства (а.с. 6), не спростовує факту вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП з огляду на наявні у матеріалах справи докази.

Приписи ст. 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль Mercedes-Benz 308 D CDI, днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, здійснюючи перевезення пасажирів, рухався у м. Чернігові по вул. Шевченка, 140, із тріщиною на вітровому склі в зоні роботи склоочисників, чим ОСОБА_2 порушено пп. «в» п. 31.4.7, п. 31.1 ПДР України та вимоги ДСТУ 3649-2010, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Неврахування судом першої інстанції вказаних обставин, а також неповнота дослідження останнім всіх наявних у матеріалах справи доказів зумовило ухвалення помилкового рішення про скасування оскаржуваної постанови із направленням справи на новий розгляд.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне вказати на обґрунтованість твердження Апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 271 КАС України, оскільки проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення у даній категорії справ не передбачено. Разом з тим, наведене порушення норм процесуального права саме по собі не може вважатися підставою для скасування судового рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу інспектора взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Гулака Миколи Михайловича на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Гулака Миколи Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.І. Шурко