Справа № 1340/5057/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань сплати судового збору
справа№ 1340/5057/18
02 листопада 2018 року
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Лунь З.І., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,-
- визнати протиправними дії по ненаданню відмітки про перебування ОСОБА_1 30 липня 2018 о 15-00 год. на виклику або надання іншого документа, що підтверджує перебування ОСОБА_1 та по нескладення протоколу про зустріч та непідготовку до зустрічі. Повідомлення в поліцію.;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надати ОСОБА_1 підтвердження його перебування 30 липня 2018 о 15-00 год. у відповідача;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути з позивачем питання, заявлене у письмовому виклику на 30.07.2018 о 15-00 год.;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надати протокол зустрічей з ОСОБА_1 30.07.2018 для підпису та автентичний примірник для зберігання.
Одночасно із позовною заявою позивач подав суду клопотання про звільнення від сплати судового збору.
В обгрунтування зазначеного вище клопотання позивач покликається на те, що оскільки його місячний дохід становить 1600,00 грн., тому немає можливості сплатити судовий збір.
Зазначену у клопотанні обставину підтверджує додатком, а саме, формою ОК-7.
При прийнятті рішення щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про звільнення від сплати судового збору суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Тобто, щоб мати можливість зменшити тягар судових витрат, суд з'ясовує майновий стан особи. Особа, яка вважає свій майновий стан незадовільним, через що в неї існують перешкоди для доступу до правосуддя, має подати до суду відповідне клопотання і документи, які свідчили би про його скрутний майновий стан.
Таким чином, суд зауважує, що особа, яка вважає свій майновий стан незадовільним, через що в неї існують перешкоди для доступу до правосуддя, має подати до клопотання документи, які свідчили би про незадовільний майновий стан (податкова декларація про доходи, довідка про заробітну плату, пенсію, стипендію тощо).
Додаток, який позивач долучив до клопотання про звільнення від сплати судового збору, а саме форму ОК-7 містить лише індивідуальні відомості про застраховану особу, ОСОБА_1, без жодної інформації про його майновий стан.
Відтак, долучений позивачем до клопотання про звільнення від сплати судового збору доказ, на підтвердження неможливості сплати позивачем судового збору, не є таким, що підтверджує його незадовільний майновий стан.
При цьому, суд зауважує, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов'язків», п.1 ст.6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства», «Ейрі проти Ірландії».
Враховуючи зазначений вище виклад принципів, встановлених прецедентним правом ЄСПЛ, суд не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду, а положення п.1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див., mutatis mutandis, рішення суду у справі «Ейрі проти Ірландії», цитоване вище, там само, п.25-26) (п.59).
Отже, згідно з практикою Європейського Суду компетенцією внутрішніх державних органів є визначення найбільш доцільних способів регулювання доступу до правосуддя та ЄС не оцінює фактів, що зумовили прийняття судами саме цього, а не іншого рішення. Вимога сплати зборів судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду яке є саме по собі таким, що суперечить п.1 ст.6 Конвенції.
З огляду на наведене, суддя вважає, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 88, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги у пятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.
Суддя Лунь З.І.