Справа № 308/7582/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/1883/18
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ,

на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року (суддя Деметрадзе Т.Р., час ухвалення 16:50 год., місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту не вказана),

в адміністративній справі №308/7582/18 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ,

про примусове видворення,

встановив:
У липні 2018 року позивач Військова частина НОМЕР_1 ДПС України звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в якому просив: на підставі ч.3 ст.29 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусово видворити за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.07.2018 року позов задоволено. Вирішено примусово видворити громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

З цим рішенням суду першої інстанції від 12.07.2018 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду необгрунтоване та суперечить законодавству, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що згідно ч.5 ст.26, ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття цього рішення. Однак, він (апелянт) не знав про строк наданий йому для виконання такого рішення, адже його не ознайомили з цим рішенням за допомогою перекладача. Крім того, апелянт не міг виконати рішення від 05.07.2018 року про його примусове повернення до країни походження, адже його було затримано 01.07.2018 р. і на волю його не відпускали. Апелянт усвідомлює те, що йому необхідно покинути територію України, однак вважає, що було порушено процедуру примусового видворення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 12.07.2018 р. та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , перебуває на території України незаконно. Відповідач незаконно перетнув кордон поза встановленими пунктами пропуску державного кордону в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку №69-70, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ВІПС «Княгиня». Після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки і 02.07.2018 року, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

У відповідача документів, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження та достатніх коштів для повернення до країни походження не має.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: протоколом прикордонно-представницької зустрічі від 02.07.2018 року (а.с. 7), актом приймання-передавання особи від 02.07.2018 року (а.с. 11); протоколом про адміністративне затримання від 02.07.2018 року (а.с. 5); протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 02.07.2018 року (а.с. 6).

Рішенням Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.07.2018 року про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, вирішено примусово повернути за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Цим же Рішенням передбачено розміщення даного іноземця у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з одночасною подачею позову при примусове видворення, оскільки громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 українською мовою не володіє, родичів на території України немає, немає можливості і бажання добровільно залишити територію України, бажає потрапити до країн Західної Європи, буде ухилятися від виїзду за межі території України (а.с. 8).

Відомостей про те, що відповідач звертався до компетентного органу ДМС України з метою одержання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, немає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Згідно ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, частиною 1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Пунктом 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, (далі - Інструкція №353/271/150), примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов`язання про його добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов`язання.
Пунктом 2.1 Інструкції №353/271/150 встановлено, що Рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 1) готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов`язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 2) протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6) (п.2.5 Інструкції № 353/271/150).

Враховуючи вищенаведені правові положення, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

У розглядуваній адміністративній справі матеріали справи підтверджують, що рішенням Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.07.2018 року про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, вирішено примусово повернути за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Цим же Рішенням передбачено розміщення даного іноземця у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з одночасною подачею позову при примусове видворення.

Підставами для подачі адміністративного позову про примусове видворення та ненадання іноземцю строку для добровільного залишення території України визначено такі обставини як не володіння українською мовою, відсутність родичів на території України, відсутність можливості і бажання добровільно залишити територію України, відсутність грошових коштів та документів, наявність наміру ухилятися від виїзду за межі території України.

Колегія суддів при цьому враховує, що вказане Рішення від 05.07.2018 року про примусове повернення відповідач отримав, із змістом цього рішення він був ознайомлений в присутності перекладача (а.с. 8). Цього рішення відповідач не оскаржив.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має.

Відповідач документів, що посвідчують особу, дають їй право офіційно перебувати в Україні та виїхати з України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, коштів на повернення, внесення застави немає, проте має намір потрапити до країн Західної Європи нелегальним шляхом.

Як видно з матеріалів справи, позивачем прийнято рішення про примусове повернення відповідача в країну походження, також ним наведено обґрунтовані підстави для висновку, що відповідач не буде виконувати рішення про примусове повернення з території України.

Таким чином, оскільки у відповідача відсутня можливість самостійного повернення до країни походження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для примусового видворення відповідача з території України.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950р., ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Згідно ч.2, 4 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 р. №3671-VI, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У матеріалах справи немає доказів того, що відповідач звертався в Україні до відповідного органу виконавчої влади із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Фактичні обставини справи також зумовлюють висновок про те, що у розглядуваній ситуації відсутні підстави для застосування статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо неможливості примусового видворення іноземця.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач нелегально прибув в Україну з метою подальшого в`їзду до країн Європейського Союзу. Такий виїзд не був зумовлений переслідуванням у країні свого громадянства. Немає доказів чи навіть покликань на конкретні обставини, які б вказували на те, що в Народній Республіці Бангладеш відповідачу загрожує чи буде загрожувати небезпека життю чи свободі. За відповідним захистом відповідач в Україні чи в іншій країні не звертався.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 271, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року в адміністративній справі №308/7582/18 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення).

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Я. Коваль

Н.В. Ільчишин