Справа № 812/1136/18
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №812/1136/18

адміністративне провадження №К/9901/59855/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Кравчука В.М.,

суддів: Анцупова Т.О., Стародуба О.П.,

розглянув в попередньому судовому засіданні справу №812/1136/18 за касаційною скаргою Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 (суддя Борзаниця С.В.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018 (колегія суддів у складі суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Шишова О.О.) у справі №812/1136/18 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

І. РУХ СПРАВИ

1. До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі за текстом - позивач, ЛОВФСЗІ) до Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» (далі - відповідач, КП ЛЖЕК № 5), в якому позивач просить стягнути адміністративно-господарські санкції за 2017 рік у сумі 116176,23 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 64,93 грн.

2. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2018, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018, в задоволенні позову відмовлено.

3. 21.08.2018 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Позивача на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018.

4. У касаційній скарзі Позивач із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

5. Ухвалою Верховного Суду від 31.09.2018 відкрито провадження у справі. Станом на 31.10.2018 відзив від Відповідача не надходив.

6. Позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Комунальне підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» () є юридичною особою, перебуває на обліку в Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, що підтверджується довідкою про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 28 вересня 2009 року № 105 (а.с. 13).

8. Згідно інформації за показниками звіту форми № 10-ПІ від 20 лютого 2018 року у Комунальному підприємстві «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» за 2017 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 122 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 2 особи, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» - 5 осіб, фонд оплати праці штатних працівників складає 4 724,5 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 3 227,12 грн., суму адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 9681,4 грн. (а.с. 14).

9. На підставі даних поданого відповідачем звіту форми № 10-ПІ позивачем зроблено висновок про помилку у рядку 05 відносно суми середньорічної заробітної плати штатного працівника, яка має дорівнюватись 38725,40 грн., відносно якої у рядку 06 суму адміністративно - господарських санкцій розрахована невірно, а також невиконання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, за що відповідачу нараховано адміністративно-господарську санкцію в сумі 116176,23 грн. та пеня у розмірі 64,23 грн., про що зазначено листі відділення фонду від 20 лютого 2018 року № 03-10/195 (а.с. 18) та в розрахунку суми позову (а.с. 20).

10. Спірним питанням даної справи є правомірність дій позивача щодо нарахування відповідачу суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що позивачем був направлений до державної служби зайнятості запит про надання відповідачем інформації про вільні робочі місця (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю, а також про випадки відмови у працевлаштуванні осіб, направлених для працевлаштування та здійснення роботодавцем замовлення на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед застрахованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю.

12. 19 березня 2018 року на адресу позивача надійшла відповідь на запит, з якої вбачається, що відповідач у 2017 році щомісяця подавав до служби зайнятості інформацію про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, замовлень до центру зайнятості на професійне навчання або перепідготовку осіб з інвалідністю не направляв. Отже, не всі можливі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідач здійснив.

13. Враховуючи інформацію за Звітом 10-ПІ за 2017 рік, який був надісланий на адресу позивача відповідачем, вбачається не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, у зв'язку з чим нарахована адміністративно-господарська санкція у розмірі 116176,23 грн., яку відповідач, враховуючи норми частини 4 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", повинен був сплатити до 15.04.2018, про що був повідомлений листом від 30.01.2018 № 03-10/15.

14. Позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати адміністративно-господарської санкції станом на 17.04.2018 з урахуванням облікової ставки НБУ у розмірі 17% річних за кожен день прострочення. Пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 17.04.2017 по 17.04.2018 складає 64,93 грн.

15. Представник Відповідача заперечував проти позову. КП ЛЖЕК № 5 надавав у 2017 році до Лисичанського міського центру зайнятості звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) щомісячно, у яких роботодавцем визначено потребу в робочій силі (вакансії) у кількості 3 вакансій.

16. Факт надання вказаної звітності підтверджено листом Лисичанського міського центру зайнятості № 8/05-422 від 15.03.2018 року, в якому зазначено, що протягом 2017 року центром зайнятості до КП ЛЖЕК № 5 інваліди для працевлаштування не направлялись. Факт створення робочих місць для інвалідів у передбаченій законом кількості також підтверджено штатним розкладом Відповідача.

17. Відповідач шляхом надання звітів про наявність робочих місць та потребу у працівниках(форма № 3-ПН) інформував центр зайнятості про створені робочі місця та вакансії для працевлаштування інвалідів.

18. На підставі викладеного, можна дійти висновку про відсутність підстав для стягнення з Відповідача адміністративно-господарських санкцій, оскільки на останнього не покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та за відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватись. При цьому обов'язок підприємства зі створення робочих місць не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

19. При прийнятті спірного рішення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що не супроводжується обов'язком пошуку осіб з інвалідністю для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

20. З огляду на викладене, та виходячи з наданих доказів, відповідачем забезпечено певну кількість місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у своєму штаті, як того потребує законодавство. У зв'язку з тим, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, на нього не може бути покладено відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування, що нівелює доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

21. Позивач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки чинним законодавством не передбачено, що потрібно враховувати причини, з яких Відповідач не виконав норматив. У ч.5 с.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-ХІІ від 21.03.1991 передбачено, що виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Оскільки робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда не було зайняте інвалідом, Відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції.

22. Нормами чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів на відповідача покладено обов'язок щодо забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Тобто, роботодавець не звільняється від обов'язку сплачувати штрафні санкції до відділення Фонду на підставі ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, заявлені в касаційній скарзі, вже були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.

24. Щодо доводу Позивача, то суди попередніх інстанцій, з якими погоджується Суд, вказали, що Відповідач ужив всі заходи по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу. При цьому, жодних доказів про те, що відповідачем не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, позивачем не надано та не доведено факту протиправної відмови у працевлаштуванні інвалідів з боку товариства.

25. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи відповідачем своєчасно подано до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, в якому підприємством зазначено середньооблікову кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 2 особи, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 5 осіб.

26. 23 лютого 2018 року Луганським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було направлено запит до Лисичанського міського центру зайнятості населення про надання інформації про вільні робочі місця (вакансії) у Комунальному підприємстві «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю, а також про випадки відмови відповідачем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які направлялися центром зайнятості протягом 2017 року та здійснення відповідачем замовлення до Лисичанського міського центру зайнятості на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю (а.с. 15).

27. Відповідно до листа Лисичанського міського центру зайнятості від 15 березня 2018 № 8/05-422 від Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» щомісячно надходила інформація про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН, а саме:

- січень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи не менше 1 року - 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями - 2 вакансії;

- лютий 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи не менше 1 року - 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями - 2 вакансії;

- березень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи не менше 1 року- 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями - 2 вакансії;

- квітень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи 2 роки - 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями - 2 вакансії;

- травень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи 2 роки - 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями - 2 вакансії;

- червень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи 2 роки -1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями - 2 вакансії;

- липень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи 2 роки - 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями - 2 вакансії;

- серпень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи 2 роки - 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями - 2 вакансії;

- вересень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи 2 роки - 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглим територіями - 2 вакансії;

- жовтень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи 2 роки - 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглим територіями - 2 вакансії;

- листопад 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи 2 роки - 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглим територіями - 2 вакансії;

- грудень 2017 р.: столяр 4 р., досвід роботи 2 роки 1 вакансія; робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглим територіями - 2 вакансії.

28. Випадків відмови роботодавцем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які направлялися Лисичанським міським центром зайнятості, протягом 2017 року не було, 2 особи з групою інвалідності були працевлаштовані у 2017 році за професією робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями. Також повідомлено, що Комунальне підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» не здійснювало до Лисичанського міського центру зайнятості замовлення на професійне навчання або підготовку осіб з інвалідністю (а.с. 17).

29. Листом Лисичанського міського центру зайнятості від 07 травня 2018 року № 8/05-748 на запит Луганського окружного адміністративного суду підтверджено щомісячне протягом 2017 року надходження інформації щодо наявності вакансій для осіб з інвалідністю: столяр 4р. - 1 вакансія, робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями - 2 вакансії, за формою № 3-ПН. Крім цього, від Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» у 2017 році надходила і інша інформація про попит на робочу силу (вакансії) згідно форми № 3-ПН. Фактів відмови комунальним підприємством у працевлаштуванні осіб з інвалідністю протягом 2017 року не було (а.с. 77-161).

30. Факт створення робочих місць для осіб з інвалідністю у передбаченій законодавством кількості підтверджується наказом Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» № 57/1 від 01 лютого 2018 року (а.с. 164) та штатними розкладами Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», затвердженим Управлінням з виконання політики Лисичанської міської ради в галузі ЖКГ (а.с. 181-195).

31. Отже, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування».

32. Відповідно до ч. 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов'язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої, п'ятої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

33. Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, Відповідачем не було допущено жодних із наведених вище порушень, а тому відсутні підстави для сплати адміністративно-господарських стягнень.

34. Враховуючи те, що відповідачем були виконані вимоги Закону № 875 щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що підприємство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Позивачем не надано, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

35. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 820/2124/16, щодо застосування положень статей 18 - 20 Закону № 875, відповідно до якої, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, оскільки у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

36. Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

37. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

38. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

39. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі, якими доводи скаржника відхилено.

40. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

41. З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Лунганського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018 у справі №812/1136/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя О.П. Стародуб