Справа № 826/17201/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

03 жовтня 2018 року м. Київ№ 826/17201/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючого судді Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової К.В.,

позивача-1 ОСОБА_1,

позивача-2 ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

та представника відповідача і третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справі

за позовом1. ОСОБА_1, 2. ОСОБА_2
доМіністерства закордонних справ України
третя особа:Міністр закордонних справ Клімкін Павло Анатолійович
провизнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

04.11.2016 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства закордонних справ України з вимогами:

- визнати бездіяльність Міністерства закордонних справ України, яка полягає у невидачі дипломатичного паспорта громадянину України, Надзвичайному і Повноважному Послу, ОСОБА_1, у встановлений строк, протиправною;

- визнати бездіяльність Міністерства закордонних справ України, яка полягає у невидачі дипломатичного паспорта громадянці України ОСОБА_2, дружині Надзвичайного і Повноважного Посла ОСОБА_1, у встановлений строк, протиправною;

- зобовязати Міністерство закордонних справ України негайно оформити та видати дипломатичний паспорт громадянину України Надзвичайному і Повноважному Послу ОСОБА_1;

- зобовязати Міністерство закордонних справ України негайно оформити та видати дипломатичний паспорт громадянці України ОСОБА_2, дружині Надзвичайного і Повноважного Посла ОСОБА_1;

- стягнути з Міністерства закордонних справ України солідарно на користь позивачів моральну школу у розмірі 1 грн 00 коп. (однієї гривні 00 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що 23.10.2015 подали до Міністерства закордонних справ України особисті заяви-анкети та всі необхідні документи для отримання дипломатичних паспортів, проте, на день звернення до суду дипломатичні паспорти не отримали. Для зясування причин затримки позивачі неодноразово звертались до відповідача із зверненнями, однак, в порушення вимог законодавства відповідач відповіді не надав, чим порушив права позивачів та зазначені дії спричинили звернення до суду за захистом порушених прав.

08.11.2016 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі і призначено до розгляду у судовому засіданні. За клопотанням представника позивачів залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністра закордонних справ Клімкіна Павла Анатолійовича.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 11.10.2017 за №7286 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017, визначено головуючого суддю Добрівську Н.А., склад колегії суддів: Качур І.А., Кузьменко В.А. для розгляду адміністративної справи №826/17201/16 та вказану справу передано 19.10.2017 на розгляд колегії суддів.

Ухвалою від 04.12.2017 справа прийнята суддею до свого до провадження та, з урахуванням ухвали від 11.07.2018 року про виправлення описки у судовому рішенні, призначено попереднє засідання.

12.10.2017 представником відповідача і третьої особи подані заперечення на адміністративний позов, в яких уповноважений представник проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України викладено його в новій редакції.

Пунктом 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку з наведеним, розгляд даної справи продовжується судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017.

21.02.2018 через загальний відділ документального обігу до суду надійшло клопотання від представника позивачів (уповноваженого на представництво інтересів Договорами про надання правової допомоги від 02 березня 2016 року за №№01-03/2016 і 01-03/2015 відповідно) про відмову від позову в частині вимог про зобовязання Міністерства закордонних справ України вчинити дії щодо негайного оформлення та видачі дипломатичного паспорту громадянину України Надзвичайному і Повноважному Послу ОСОБА_1 та негайного оформлення і видачі дипломатичного паспорту громадянці України ОСОБА_2, дружині Надзвичайного і Повноважного Посла ОСОБА_1.

За результатами розгляду даного клопотання у підготовчому засіданні 23.05.2018 судом постановлена ухвала, якою клопотання представника позивачів задоволено, закрито провадження у справі №826/17201/16 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міністерства закордонних справ України в частині вимог про зобовязання Міністерства закордонних справ України вчинити дії щодо негайного оформлення та видачі дипломатичного паспорту громадянину України Надзвичайному і Повноважному Послу ОСОБА_1 та негайного оформлення і видачі дипломатичного паспорту громадянці України ОСОБА_2, дружині Надзвичайного і Повноважного Посла ОСОБА_1; стягнуто на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 понесені ними судові витрати по сплаті судового збору пропорційно на загальну суму 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 42 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства закордонних справ України.

Також, 21.02.2018 від представника позивачів надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позовні вимоги викладені у новій редакції, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України, яка полягає у невидачі у встановлений строк дипломатичного паспорта громадянину України, Надзвичайному і Повноважному Послу ОСОБА_1 та ненадання відповіді на його письмові звернення від 21.12.2015, від 12.02.2016 та від 26.04.2016;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України, яка полягає у невидачі у встановлений строк дипломатичного паспорта громадянці України ОСОБА_2, дружині Надзвичайного і Повноважного Посла ОСОБА_1 та ненадання відповіді на її звернення від 26.01.2016, протиправною;

- стягнути з Міністерства закордонних справ України солідарно на користь Позивачів моральну шкоду у розмірі 1 грн 00 коп.

23.05.2018 від представника позивачів надійшла відповідь на заперечення на адміністративний позов, в яких наголошується на тому, що бездіяльність відповідача щодо видачі дипломатичних паспортів позивачам, яка тривала з 23.10.2015 по 30.01.2017 (464 календарних днів), грубо порушила права позивачів, визначені у абзацу 9 статті 17 Закону України «Про дипломатичну службу» та підпункту 5 пункту 5 Положення про дипломатичний паспорт України. Також представник позивачів вказує та те, що не повідомлення про результати розгляду численних звернень позивачів про причини затримки у видачі закордонних паспортів є грубим порушенням статей 7, 20 Закону України «Про звернення громадян».

У підготовчому засіданні 23.05.2018 представником позивачів подано клопотання про компенсацію витрат на правничу допомогу шляхом стягнення таких витрат у розмірі 35 250,00 грн з відповідача.

Представником позивача у підготовчому засіданні 23.05.2018 також подано клопотання про постановлення окремої ухвали про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності службових осіб Міністерства закордонних справ України, винних у порушенні абзацу 9 статті 17 Закону України «Про дипломатичну службу», підпункту 5 пункту 5 Положення про дипломатичний паспорт України, статей 7, 20 Закону України «Про звернення громадян», статей 20, 23, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; направити вказану ухвалу Міністру закордонних справ України Клімкіну П.А. для притягнення до відповідальності винних осіб та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

23.05.2018 судом постановлена ухвала про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду.

При вирішенні питання щодо складу суду, яким має розглядатись дана справа, судом враховано наступне.

Згідно частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як встановлено статтею 32 Кодексу адміністративного судочинства України, усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.

Відповідно до статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, Національного банку України, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Відповідно до частини другої статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яку справу, що відноситься до юрисдикції суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Питання про призначення колегіального розгляду вирішується до закінчення підготовчого засідання у справі (до початку розгляду справи, якщо підготовче засідання не проводиться) суддею, який розглядає справу, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, про що постановляється відповідна ухвала.

Статтею 35 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

У разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом (стаття 242).

Враховуючи, що згідно ухвали суду від 04.12.2017 відбулася зміна складу суду, що має наслідком розгляд справи спочатку, а також з метою дотримання статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про розгляд справи одноособово, про що складено відповідний протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2018.

06.07.2018 від представника відповідача і третьої особи надійшли заперечення щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність та щодо витрат на правничу допомогу адвоката, в яких уповноважений представник наголошував на безпідставності вказаних вимог та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

28.09.2018 представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з урахуванням оголошених у судовому засіданні уточнень, в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України щодо ненадання відповідей на письмові звернення ОСОБА_1 від 21.12.2015, від 12.02.2016 та від 26.04.2016 і на письмове звернення ОСОБА_2 від 26.01.2016, - у звязку із пропуском строку звернення до суду з даними вимогами. Клопотання мотивоване тим, що звертаючись у грудні 2015 року та січні, лютому 2016 року до МЗС позивачі мали правомірні очікування, що вони будуть розглянуті в строк до 45 днів, тобто до 06.02.2016. 29.03.2016, 09.06.2016 та 13.03.2017 відповідно. Саме з цих днів починається перебіг шестимісячного строку звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Разом з тим, з вищезазначеними позовними вимогами позивачі звернулися до суду з заявою про уточнення позовних вимог від 21.02.2018 (вх.№ 20458/18). Тобто, з часу виникнення права на звернення до суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності МЗС щодо ненадання відповідей на вказані звернення (строк надання відповіді на останнє звернення закінчився 13.03.2017) та до моменту звернення до суду з заявою про уточнення позовних вимог (21.02.2018) пройшло 11 місяців.

03.10.2018 представником позивачів подано заперечення проти клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, в яких представник вказує на безпідставність тверджень відповідача щодо пропуску позивачами строку звернення до суду із відповідними вимогами і зазначає, що заявою про уточнення позовних вимог від 21.02.2018 до первісних позовних вимог були додані вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України щодо ненадання відповідей на звернення позивачів. При цьому, обставини щодо ненадання відповідей позивачам на їх письмові звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» про причини затримки у оформлені та видачі дипломатичних паспортів викладені у мотивувальній частині адміністративного позову та тісно повязані з первісними позовними вимогами, оскільки неповідомлення відповідачем про результати розгляду численних звернень позивачів про причини затримки у видачі закордонних паспортів є грубим порушенням прав позивачів та статей 7, 20 Закону України «Про звернення громадян». На цій підставі позивачі 21.02.2018 звертались до суду з клопотанням про винесення окремої ухвали. Отже первісні позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України, яка полягає у невидачі у встановлений строк дипломатичних паспортів позивачам, протиправною та стягнення з відповідача моральної шкоди викладені у адміністративному позові залишились незмінними.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі до суду з позовною заявою звернулись 04.11.2016.

Дійсно, описова частина первісної позовної заяви містить посилання на обставин, які засвідчують, що з дати звернення до Міністерства закордонних справ України про видачу дипломатичних паспортів позивачі, не отримавши від відповідача інформації щодо результатів розгляду їх заяв, неодноразово звертались до Міністерства із запитами в порядку Закону України «Про звернення громадян», а саме: 21.12.2015, 26.01.2016, 12.02.2016 та 26.04.2016.

Однак, незважаючи на посилання у позовній заяві на порушення відповідачем, крім іншого, статей 7 та 20 Закону України «Про звернення громадян», прохальна частина позову, поданого до суду 04.11.2016 не містила вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України у цій частині.

Отже, предметом дослідження у даній справі до дня внесення представником позивачів уточнень до позовної заяви (до 21.02.2018) була саме бездіяльність Міністерства щодо невидачі позивачам дипломатичних паспортів і спричинення цією бездіяльності моральної шкоди позивачам, а також наявність підстав для зобовязання відповідача, з метою відновлення порушених прав позивачів, вчинити відповідні дії по оформленню і видачі дипломатичних паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

За час перебування справи у провадженні суду, з 08.11.2016 по 21.02.2018 зміни до позовної заяви позивачами (їх представником) не вносились.

Заява про уточнення позовних вимог, в якій, крім іншого заявлено вимоги про визнання протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України, яка полягає у ненадані відповідей на письмові звернення позивачів від 21.12.2015, від 26.01.2016, від 12.02.2016 та від 26.04.2016, зареєстрована канцелярією суду 21.02.2018.

Під час розгляду справи відповідачем не заперечувався факт отримання вказаних звернень позивачів, та, навіть, підтверджено реєстрацію відповідних звернень в Міністерстві.

Враховуючи, що під час розгляду справи, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження виконання ним законодавчо закріпленого обовязку щодо обєктивного і вчасного розгляду звернень, перевірки викладених в них фактів, прийняття рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечення їх виконання, повідомлення громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань), суд погоджується з доводами позивачів (їх представника) про недотримання Міністерством закордонних справ України вимог Закону України «Про звернення громадян», а саме, положень статей 15, 19, 20, а також про порушення відповідачем, гарантованих статтею 18 цього Закону, права позивачів на одержання письмової відповіді про результати розгляду заяви.

Водночас, судом враховується, що такі звернення були направлені позивачами 21.12.2015, 26.01.2016, 12.02.2016 та 26.04.2016.

Так, у частині 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) зазначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Аналогічна норма містилась і в частині 2 статті 5 цього ж Кодексу у редакції на день звернення до суду із позовом 04.11.2016.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У даному провадженні позивачами (саме у спірній частині) оскаржується бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення.

Відповідно до теорії права, бездіяльність субєкта владних повноважень це пасивна поведінка субєкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної особи чи прав та інтересів юридичної особи, або нездійснення субєктом владних повноважень дій, які випливають із його повноважень на виконання вимог чинного законодавства та впливають на права, свободи, інтереси фізичної особи чи права та інтереси юридичної особи.

Обовязковою умовою для визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною є встановлення судом факту ухилення цього субєкта від виконання закріпленого на законодавчому рівні обовязку щодо вчинення певних дій або прийняття рішення.

Бездіяльність може вважатися вчиненою в останній день строку, у який мала бути, але не була вчинена відповідна дія.

Обовязки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг визначаються статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 за №393/96-ВР (далі по тексту Закон України №393/96-ВР; тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин), у відповідності до якої, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, обєднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобовязані:

- обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у звязку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи обєднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою розяснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно частини 1 статті 20 Закону України №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше пятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока пяти днів.

Як вбачається з наданої представником відповідача роздруківки з системи документообігу «InterDoc» щодо реєстрації звернень позивачів, останні зареєстровані:

- від 21.12.2015 б/н 23.12.2015 за №111128;

- від 26.01.2016 б/н 27.01.2016 за №7027;

- від 12.02.2016 б/н 12.02.2016 за №12700;

- від 26.04.2016 б/н 27.04.2016 за №38088.

З огляду на наведені вище положення законодавства, звернення позивачів від 21.12.2015, 26.01.2016, 12.02.2016 та 26.04.2016 мали б бути розглянуті відповідачем (з урахуванням вихідних і святкових днів) не пізніше 08.02.2016, 14.03.2016, 28.03.2016 та 13.06.2016 відповідно.

У випадку неотримання у наведені терміни відповіді на звернення, позивачі мали право оскаржити таку бездіяльність відповідача в порядку і строки передбачені статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент виникнення такого права), а саме:

- щодо звернення від 21.12.2015 до 23.06.2016;

- щодо звернення від 26.01.2016 до 27.07.2016;

- щодо звернення від 12.02.2016 до 12.08.2016;

- щодо звернення від 26.04.2016 до 27.10.2016.

При цьому, позивачі (їх представник) заявили вимоги про визнання протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України, яка полягає у ненадані відповідей на письмові звернення позивачів від 21.12.2015, від 26.01.2016, від 12.02.2016 та від 26.04.2016 в уточненій позовній заяві від 21.02.2018, тобто, в строк, що значно перевищує визначений у статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, яка діяла до 15.12.2017.

Також, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції на час звернення представника позивачів із заявою про уточнення позовних вимог, строк звернення залишився незмінний, а саме, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з первісної позовної заяви, поданої до суду 04.11.2016, представник позивачів вказував на неправомірність бездіяльності відповідача щодо ненадання відповідей на спірні звернення позивачів, однак не визначив таку бездіяльність в якості предмета спору, оскільки не зазначив у прохальній частині позовної заяви вимогу щодо визнання судом такої бездіяльності неправомірною.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача.

При цьому, підстави, з якими позивач повязує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються та яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції станом на 04.11.2016).

Посилання представника позивача на те, що ним дотриманий строк звернення до суду із даними вимогами, оскільки про такі обставини вже було зазначено у первісній позовній заяві і позивачі тільки скористались своїм правом на уточнення заявлених вимог, не можуть бути визнані судом обґрунтованими з урахуванням вищенаведеного.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що частиною 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України дійсно гарантовано право позивача змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за пять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Беручи до уваги зміну складу суду, що відбулась 04.12.2017, розгляд справи розпочато спочатку.

Позивачі, через свого представника, скористались своїм правом на уточнення позовних вимог шляхом викладення у заяві від 21.02.2018 додаткового предмета оскарження бездіяльності відповідача щодо не розгляду звернень позивачів.

Оскільки така заява подана до закінчення підготовчого провадження у справі, що проводилось за новими процесуальними правилами, а також враховуючи положення частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, судом така заява була прийнята до розгляду.

Однак, дата звернення із такою вимогою є саме 21.02.2018 і не може вважатися датою звернення із первісним позовом 04.11.2016, який такої вимоги не містив.

У відповідності до частин 3, 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункту 8 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене в сукупності, а також зважаючи на необґрунтованість доводів представника позивача щодо дотримання ним строку звернення до суду із відповідною вимогою, суд визнає клопотання представника відповідача таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 122, ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240, ст.ст.241-243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача і третьої особи задовольнити частково.

Позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України щодо ненадання відповідей на письмові звернення ОСОБА_1 від 21 грудня 2015 року, від 12 лютого 2016 року, від 26 квітня 2016 року та на письмове звернення ОСОБА_2 від 26 січня 2016 року залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена повністю або частково протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська