Справа № 804/3215/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

30 жовтня 2018 року

справа №804/3215/13-а

адміністративне провадження №К/9901/8528/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року у складі суддів Шлай А.В., Іванов С.М., Чебаненко С.В. у справі №804/3215/13-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

01 березня 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець, платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 06 листопада 2011 року №-21147/10/17-230, яким нараховане податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 23046,85 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 5761,46 грн., а також №-21148/10/17-230, яким застосований штраф у розмірі 510 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

20 червня 2013 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 06 листопада 2012 року №-21147/10/17-230 та №-21148/10/17-230, з мотивів правомірності їх прийняття.

10 березня 2015 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року в справі № 804/3215/13-а, ухвалено нову постанову, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнані протиправними та скасовані податкові - повідомлення рішення податкового органу від 06 листопада 2012 року №-21147/10/17-230 та №-21148/10/17-230, з мотивів безпідставності їх прийняття, недоведеності податковим органом податкових правопорушень покладених в основу нарахування податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

01 квітня 2015 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи, шляхом відтворення частини акту перевірки та нормативно-правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

28 квітня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу після виконання ухвали цього суду від 03 квітня 2015 року та витребувано справу №804/3215/13-а з Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Позивачем заперечення або відзив на касаційну скаргу податкового органу до Суду не подавались, що не перешкоджає вирішенню касаційної скарги по суті.

22 січня 2016 року справа №804/15918/14 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

24 січня 2018 року справа №804/15918/14 разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/8528/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 19 жовтня 2007 року, перебуває на податковому обліку податкового органу з 23 жовтня 2007 року.

Податковим органом у вересні 2012 року проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Підприємцем за період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складно акт від 05 жовтня 2012 року № 1109-17-2/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Керівником податкового органу згідно з підпунктами 54.3.1, 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, на підставі акту перевірки 06 листопада 2012 року прийняті податкові повідомлення-рішення №-21147/10/17-230 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 28808,31 грн., в тому числі за основним платежем - 23046,85 грн., за порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177, з урахуванням пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, пункту 4 статті 14 розділу 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» та застосування штрафних (фінансових) санкцій на підставі пункту 120.1 статті 120, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у сумі 5761,46 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 06 листопада 2012 року №-21148/10/17-230 до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 510 грн. на підставі пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 цього кодексу.

Судами попередніх інстанцій здійснений системний аналіз підпунктів 16.1.5, 16.1.7 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пункту 85.2 статті 85, статті 86 Податкового кодексу України, за яким суди дійшли висновку, що наведеними нормами серед іншого передбачено право органів державної податкової служби отримувати від платників податків документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

Оцінюючи спірні правовідносини судами попередніх інстанцій встановлено, що перевірка призначена наказом начальника податкового органу № 455 від 23 серпня 2012 року з 10 вересня 2012 року, запити складені 19 вересня 2012 року, тобто під час перевірки, посилання податкового органу на порушення позивачем пункту 73.3. статті 73 Податкового кодексу України, якою встановлений місячний строк на виконання запитів податкового органу, є необґрунтованим.

Доводи податкового органу про те, що ним 19 вересня 2012 року складені два письмових запити про надання позивачем пояснень та їх документального підтвердження щодо господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Грос сервіс» та щодо здійснення підприємницької діяльності за період з другого півріччя 2009 року по 2011 рік, термін виконання запитів встановлений податковим органом - до 12.00 години 21 вересня 2012 року, які отримані позивачем особисто 20 вересня 2012 року. Позивач 21 вересня 2012 року повідомив листом податковий орган про те, що відповідь та документи будуть надані ним з недотриманням визначеного цим органом терміну через велику кількість постановлених запитань, пославшись при цьому на пункт 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, є неприйнятними з огляду на відсутність доказів того, що впродовж перевірки позивач відмовився надати необхідні документи.

Суд враховуючи положення підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України та встановлених судами попередніх інстанцій обставин, а саме того, що відповідачем здійснювалась планова документальна виїзна перевірка, в ході якої використовувались усі фінансові та бухгалтерські документи позивача суцільним порядком, не надання позивачу належним чином оформленої відповідачем письмової вимоги про надання конкретних документів, доказів складання акту про відмову позивача від надання документів відповідно до пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України, вважає правомірним висновок суду апеляційної інстанції про відсутність, недоведеність порушення позивачем приписів законодавства в цій частині, тому податкове повідомленні-рішення є протиправним.

Суд погоджується з висновком суду апеляційного інстанції про відсутність податкового правопорушення в розумінні статті 109 Податкового кодексу України, покладеного в основу застосування штрафу податковим повідомленням-рішенням від 06 листопада 2012 року № -21148/10/17-230.

Оцінюючи правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 06 листопада 2012 року №-21147/10/17-230, яким нараховане податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 23046,85 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розміри 5761,46 грн., в основу якого покладені порушення позивачем положення пунктів 177.2, 177.4 статті 177, з урахуванням пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, суди попередніх інстанцій проаналізувавши положення норм наведених статей, дослідивши розділ 2.3 акту перевірки, в якому податковим органом зроблені висновки про завищення позивачем валового доходу на суму 8754,02 грн., витрат на суму 144317,85 грн., у зв'язку з чим оподатковуваний дохід має бути збільшений на 135563,82 грн., а відтак і податок донарахований на суму 23045,85 грн. (135563,82 грн. х 17%), внаслідок не підтвердження валового доходу та витрат документально, дійшли до різних висновків.

Суд першої інстанції прийняв позицію податкового органу, в основу яких поклав висновки податкового органу. Суд апеляційної інстанції, визнав вибіркове врахування податковим органом документів наданих при перевірці, яка мала здійснюватися для дослідження спірних правовідносин методом суцільного дослідження помилковим, внаслідок чого здійснив перевірку висновків, викладених в акті перевірки, з якими погодився суд першої інстанції, шляхом дослідження письмових доказів, що містяться в матеріалах справи.

Предметом дослідження судом апеляційної інстанції стали надані позивачем первинні документи, які свідчать про понесені ним витрати, пов'язані зі здійсненням господарської діяльності, а саме звіти про використання коштів, виданих на відрядження, журнал обліку службових відряджень; накази на відрядження, чеки на придбання бензину, фінансові витрати, до яких належить витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками) кредитний договір, банківські виписки, витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телефакс, телекс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати), квитанції та чеки, товарні чеки на придбання канцелярських товарів, документи на підтвердження собівартості реалізованих товарів, витрати на введення та провадження класифікатора ЕСКД витрати, пов'язані з амортизацією основних засобів та витрати пов'язані з утриманням та ремонтом основних засобів та інші.

Відсутність пояснень податкового органу щодо неврахування наданих позивачем доказів на підтвердження понесених позивачем витрат, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності, та отриманням доходу, не надала.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Доводи податкового органу про відсутність у позивача первинних документів, які б документально підтверджували його валові доходи та витрати є неприйнятними, спростовуються як встановленими обставинами під час розгляду справи, так і вибірковими дослідженнями первинних документів в ході перевірки.

Відтак, висновки податкового органу про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та нарахування (застосування) штрафних (фінансових) санкцій податковим повідомленням-рішенням з посиланням на порушення позивачем пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України через відсутність у позивача первинних документів, які б документально підтверджували доходи та витрати позивача, є безпідставним.

Верховний Суд визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року у справі №804/3215/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер