Справа № 826/3861/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2018 року № 826/3861/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участі секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» Ларченко Ірини Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Енергополь-Україна»
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії позивача - ОСОБА_4; відповідачів та третьої особи - не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: 03049, АДРЕСА_1) (надалі - позивач- або ОСОБА_1.) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» Ларченко Ірини Миколаївни (адреса: 03110, м. Київ, вул. Івана Клименка, 23) (далі - відповідач-1 або Уповноважена особа) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17) (далі - відповідач-2 або Фонд), у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» Ларченко Ірини Миколаївни про визнання нікчемним договору № РКО-Ф/15/4619 банківського рахунку фізичної особи від 14 січня 2015 року та визнання нікчемними операції по перерахуванню коштів з рахунку ПАТ «Енергополь-Україна»;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» Ларченко Ірину Миколаївну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни до раніше поданих рахунків вкладників та визначених розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами щодо ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Авант-Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Виконавчу Дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру відшкодувань вкладникам ПАТ «Авант-Банк» для здійснення виплат з урахуванням змін до раніше поданих рахунків вкладників та визначених розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами вкладників ПАТ «Авант-Банк» щодо ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-банк" Ларченко Ірини Миколаївни про визнання нікчемним правочину є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки в Уповноваженої особи Фонду були відсутні такі повноваження, а також відсутні будь-які підстави, передбачені законодавством України для нікчемності правочину позивача.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2016 (суддя Літвінова А.В.) відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 23.10.2017 (суддя Пащенко К.С.) прийнято справу до провадження, призначено судове засідання на 14.11.2017, залучено Публічне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

14.11.2017 в судовому засіданні судом оголошено перерву, справу призначено до розгляду на 11.12.2017.

У судовому засіданні 11.12.2017 представник позивача був присутній, представники відповідачів та ПАТ "Енергополь-Україна" в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Повідомлень про причини неявки від останніх до суду не надходило.

Зважаючи на неявку представників відповідачів та третьої особи, в судовому засіданні 11.12.2017 судом ухвалено про перехід до стадії письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України).

19.08.2016 до Окружного адміністративного суду міста Києва від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» Ларченко Ірини Миколаївни надійшло заперечення проти позову, у якому відповідач-1 просить суд у задоволенні вимог відмовити повністю у зв'язку з тим, що наслідком укладання договору та проведення грошових операцій між позивачем та ПАТ "Енергополь-Україна" стало надання даним особам переваг над іншими кредиторами. Окрім того, відповідач-1 зазначив, що операції з перерахунку коштів проводилися на момент дії Постанови № 878/БТ «Про віднесення ПАТ «Авант-Банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

29.08.2016 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло заперечення на позов від відповідача-2, в якому представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначив, що оскільки позивача не було включено уповноваженою особою до Переліку вкладників, Фонд гарантування не мав правових підстав здійснювати відповідні процедури по включенню його до загального реєстру та виплаті відшкодувань, з огляду на що відповідач-2 просить суд відмовити у задоволенні вимог позову повністю.

15.03.2017 до суду надійшли додаткові заперечення на адміністративний позов, в якому відповідач-2 вказав, що перераховані кошти на рахунок позивача не являються його власними коштами та не являються вкладом в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "Авант-банк", як банком, та позивачем, як клієнтом, укладено договір банківського рахунку фізичної особи № РКО-Ф/15/4619, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок 4619 у гривні та надає послуги з розрахунково-касового обслуговування.

Позивачем укладено з ПАТ "Енергополь-Україна" договір безпроцентної цільової позики від 29.12.2015 № 12/1-2015, з метою отримання грошових коштів для здійснення ремонту власної квартири.

На виконання п. 3.2. Договору, ПАТ "Енергополь-Україна" перерахував на рахунок позивача № 4619, відкритий у ПАТ «Авант-Банк», грошові кошти у розмірі 122 700,00 грн., а саме 95 000,00 грн. за платіжним дорученням № 1291 від 29.12.2015 та 27 000,00 грн. за платіжним дорученням № 1 від 14.01.2016.

29.01.2016 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 44 "Про віднесення ПАТ "Авант-Банк" до категорії неплатоспроможних", на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 29.01.2016 № 96 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Авант-Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 29.01.2016 № 96 запроваджено тимчасову адміністрацію у Публічному акціонерному товаристві "Авант-Банк" строком на один місяць з 29.01.2016 до 28.02.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", визначені статтями 37-39 Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко Ірині Миколаївні строком на один місяць із 29.01.2016 до 28.02.2016 включно.

26.02.2016 на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 № 109 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Авант-Банк", виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 262 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Авант-Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 262 призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", визначені статтями 37, 38, 47-52, 52, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко Ірині Миколаївні строком на два роки із 26.02.2016 до 25.02.2018 включно.

Як зазначає позивач, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" Ларченко І.М. № 57 від 23.02.2016 затверджено перелік нікчемних правочинів, серед яких є операція по перерахуванню 29.12.2015 коштів у сумі 95 000,00 грн. та 14.01.2016 коштів у сумі 27 700,00 грн.

Листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" від 25.02.2016 № 912 позивача повідомлено про нікчемність (правочинів) операцій по перерахуванню коштів з рахунку ПАТ "Енергополь-Україна" на рахунок 4619 в загальній сумі 122 700,00 грн.

Не погодившись з рішенням відповідача-1, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому, вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Пунктом 2 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (надалі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860 (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (з урахуванням обмежень, визначених уповноваженою особою Фонду відповідно до частини другої статті 38 Закону), за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку.

Судом встановлено, що позивача не було включено Уповноваженою особою до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Так, зі змісту листа від 25.02.2016р. № 912 вбачається, що договір, укладений з позивачем, та операція, вчинена 29.12.2015 та 14.01.2016 на суму 122 700,00 грн. на його підставі, визнані Уповноваженою особою нікчемними, зокрема, на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Приписами ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстав укладення банком правочинів (у тому числі договорів), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Разом з тим, відповідач, в обґрунтування наявності підстав для визнання правочину нікчемним посилається на те, що спірна операція вчинена під час дії постанови Правління Національного банку України від 10.12.2015 № 878/БТ «Про віднесення ПАТ «Авант-Банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», якою встановлено обмеження щодо недопущення проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, доказів визнання нікчемним договору про надання позики, укладеного з позивачем, уповноваженою особою, як суб'єктом владних повноважень, до суду не надано.

У той же час, слід зазначити, що оскаржувана операція, вчинена на виконання договору про надання безпроцентної цільової позики від 29.12.2015 № 12/1-2015, укладеного між ПАТ «Енергополь-Україна» та позивачем.

Таким чином, ПАТ «Авант-Банк» не є стороною даного договору, що виключає можливість визнання даної операції нікчемною, оскільки положеннями ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено право уповноваженої особи на перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) виключно банком, а не іншими особами, що мало місце у межах спірних правовідносин.

Щодо доводів відповідача в тій частині, що операція з перерахування коштів на рахунок позивача у розмірі 122 700,00 грн. здійснена у період дії обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України від 10.12.2015 № 878/БТ «Про віднесення ПАТ «Авант-Банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому позивач не міг знати про встановлені для ПАТ «Авант-Банк» обмеження. Протилежного відповідачем не доведено.

За таких обставин, постанова Правління Національного банку України від 10.12.2015 № 878/БТ «Про віднесення ПАТ «Авант-Банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

У випадку, якщо правочин порушує публічний порядок, він є нікчемним у відповідності до вимог ст. 228 Цивільного кодексу України. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Для застосування санкцій, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Як зазначено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Однак, відповідачем не наведено та не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що укладений з позивачем договір банківського вкладу (депозиту) був спрямований на завдання шкоди державі.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про нікчемність операції по перерахуванню коштів з рахунку юридичної особи на рахунок № 4619, проведені 29.12.2015 та 14.01.2016 на суму 122 700,00 грн. та нікчемність договору № 12/1-2015 від 29.12.2015., у зв'язку із тим, що наслідком є надання переваг даним особам перед іншими кредиторами, а також не приймає до уваги, що ці операції відбувались з метою отримання коштів не від банку і не за рахунок банку, який на момент укладення договорів з вказаними особами не був спроможний виконувати свої зобов'язання перед вкладниками, а з метою отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Слід окремо акцентувати, що в силу вимог статті 215 Цивільного Кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 8 розділу ІІ Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, у відповідній редакції, Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору).

Про прийняте рішення уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби - правоохоронні органи.

У листі сторонам нікчемного правочину (договору) обов'язково зазначаються:

- підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону);

- інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

Таким чином, оскаржуваний наказ не є документом, що підтверджує факт нікчемності правочину, а є внутрішнім документом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та відображає результат розумової діяльності його працівників.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду. Так, зокрема, у пункті 48 постанови від 04.07.2018 по справі № 826/1476/15 (провадження № 11-104апп18) вказано, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину.

Отже, з урахуванням викладеного, суд зауважує, що бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо включення позивача до переліку вкладників спричинена не існуванням оскаржуваного наказу, а власним розумінням (висновком) змісту правочину та пункту 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452.

У свою чергу, у відповідності до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, з наведеного слідує, що захисту підлягають виключно порушені права позивача, в той час як прийняття оскаржуваного наказу жодним чином на права, про захист яких просить позивач, не впливає.

Натомість, у відповідності до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки оскаржуваний наказ, фактично, відображає згоду з висновками комісії та прийнятий на виконання частини 8 Розділу ІІ Порядку, у суду відсутні підстави вважати його таким, що суперечить ознакам, передбаченим частині 2 статті 2 КАС України, та таким, що порушує права позивача.

При цьому, з огляду на висновки суду про виключення можливості визнання відповідних операцій нікчемними, вмотивованими є доводи позивача зобов'язання Уповноважену особу Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни до раніше поданих рахунків вкладників, що є належним способом захисту порушеного права позивача.

Щодо позовних вимог стосовно зобов`язання Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру відшкодувань вкладникам ПАТ «Авант-Банк» для здійснення виплат з урахуванням змін до раніше поданих рахунків вкладників та визначених розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами вкладників ПАТ «Авант-Банк» щодо ОСОБА_1, суд звертає увагу, що Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. В даному випадку Фонд не отримував ні Переліку вкладників з відомостями про позивача, ні додаткової інформації про позивача, як вкладника, на кошти якого поширюються гарантії Фонду, тобто відсутні підстави для висновку про порушення Фондом прав позивача та, відповідно, підстави для задоволення позову в цій частині.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо судових витрат по справі.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено згідно з частиною третьою статті 139 КАС України

Згідно з п. 6.8 ч. 6 р. V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2, оплата витрат, пов'язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду, в тому числі, витрат на сплату судового збору.

За ч.ч. 3, 4 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з п. 6.8 ч. 6 р. V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2, оплата витрат, пов'язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду, в тому числі, витрат на сплату судового збору.

З огляду на викладене, у разі задоволення позову до Уповноваженої особи фонду, судові витрати у відповідній частині покладаються на ПАТ «Авант-Банк».

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 551,20 грн. судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 205, 241-246, 250, 255 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» Ларченко Ірину Миколаївну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни до раніше поданих рахунків вкладників та визначених розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами щодо ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Авант-Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Присудити за рахунок Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" (ідентифікаційний код - 36406512, адреса: 03110, м. Київ, вул. Івана Клименка, буд. 23) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, адреса: 03049, АДРЕСА_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко