Справа № 826/17333/17
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/222
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 листопада 2018 року № 826/17333/17

За позовом ОСОБА_1 (громадянин Народної Республіки Бангладеш)

До Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві

Державної міграційної служби України

Про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 (громадянин Народної Республіки Бангладеш) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №237 від 02.06.17 р. про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визнання неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 10.10.17 р. №95-17 про відхилення скарги на рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №237 від 02.06.17 р., зобов'язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні 21.05.18 р. оголошено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження згідно ч. 3 ст. 194 КАС України.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, громадянин Народної Республіки Бангладеш, ІНФОРМАЦІЯ_1, бенгалі за національністю, мусульманин-суніт за віросповіданням, 03.12.16 р. покинув країну походження і постійного проживання, транзитом перебував у Індії з 03.12.16 р. по 01.01.17 р., Російській Федерації з 05.01.17 р. по 26.01.17 р., 28.01.17 р. перетнув кордної України машиною та пішки, нелегально.

16.05.17 р. заявник особисто звернувся до співробітників УДМС України в м. Києві із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і того ж дня заява була прийнята до розгляду.

В обґрунтування заяви в ній містяться посилання на побоювання застосування до заявника смертної кари за сфабрикованою кримінальною справою. Заявник зазначає, що у 2009 р. вступив до партії Авамі Ліг, а саме молодіжного крила Чатра Ліг, де був секретарем та запрошував юнаків до партії. Через політичне суперництво на боротьбу двох лідерів партії ОСОБА_7 та ОСОБА_5, останнього було вбито ІНФОРМАЦІЯ_2 Заявника та ще 40 людей незаконно обвинувачують у вбивстві, оскільки вони були присутні поряд з місцем убивства у звязку з організацією політичного пікету.

Під час вказаної процедури з заявником проведено співбесіду (протокол від 22.05.17р.), робилися запити щодо підтвердження особи заявника, отримання інформації щодо заявника, інформації щодо ситуації у країні походження, тощо.

На підставі висновку від 02.06.17 р. Управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві прийнято наказ №237 від 02.06.17 р. "Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Народної Республіки Бангладеш, ОСОБА_1" у початку відповідної процедури відмовлено.

Вказане рішення прийняте, зокрема, з таких підстав: відсутність у заявника будь-яких документів на підтвердження особи; суперечлива інформація щодо діяльності партії Авамі Ліг та її молодіжного крила Чатра Ліг; непідтвердження інформації щодо загрози застосування до позивача покарання у вигляді смертної кари та перебування під слідством.

Позивач оскаржив наказ №237 від 02.06.17 р. до Державної міграційної служби України 13.06.17 р.

На підставі висновку від 06.10.17 р. Державною міграційною службою України прийнято рішення №95-17 від 10.10.17 р. "Про відхилення скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказані рішення протиправними та просить їх скасувати з таких підстав.

Позивач зазначає, що ним наведено у заяві підстави, за яких він змушений був покинути країну громадянського походження та шукати захисту в Україні, тоді як відповідачами не надати оцінки вказаним обставинам і не перевірили надану інформацію з різних джерел, зокрема, із загальнодоступних.

Згідно загальнодоступної інформації про країну походження, зокрема, доповіді Human Rights Watch за 2017 р., підтверджується інформація про те, що влада Бангладеш не здатна забезпечити захист позивачу від систематичного порушення прав людини, тоді як позивач має обєктивні причини побоюватися за своє життя через політичні погляди.

Позивачем отримано оскаржуване рішення про відмову задоволенні скарги 15.12.17 р., після чого в передбачений Законом термін він звернувся до суду.

Відповідач - Державна міграційна служба України - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що ним перевірено та взято до уваги всю інформацію, яку позивач про себе повідомив під час співбесіди, а також вивчено ситуацію у країні походження та в країні постійного перебування (Бангладеш).

Щодо позивача не встановлено ознак, передбачених п. 1 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту", що могло би бути підставою для отримання позивачем відповідного статусу.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, що неодноразово відображалася у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі ABUHMAID v. UKRAINE (заява №31183/13) від 12.01.17 р., необхідно наголосити, що держави користуються певною свободою розсуду, коли йде мова про встановлення умов потрапляння іноземців на її територію та їх проживання там (див. Osman v. Denmark, no. 38058/09, § 54, 14 червня 2011), і відсутні підстави для висновку про те, що відповідні умови в Україні очевидно необґрунтовані або свавільні. З цього приводу Суд зазначає, що Конвенція не гарантує право іноземців потрапити або мешкати у конкретній країні. Також нею не гарантуються право отримати певний вид дозволу на проживання (див. Aristimuno Mendizabal v. France, no 51431/99, §§ 65-66, 17 січня 2006), п. 121, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-170285.

Згідно ч.1,5 ст. 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.11 р. № 3671-VI рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Рішення за скаргою приймає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як на три місяці.

В даному випадку оскаржуване рішення Державної міграційної служби України №95-17 "Про відхилення скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прийнято 10.10.17 р., доведено до відома позивача шляхом направлення повідомлення від 20.10.17 р. №283.

Позивач стверджує, що ним вказане повідомлення отримано 15.12.17 р.

Відповідачем вказане твердження не спростоване, зокрема, суду не надано примірника вказаного повідомлення з розпискою в іншу дату або доказів скерування та отримання повідомлення в іншу дату.

За таких обставин у суду відсутні підстави ставити під сумнів вказане твердження позивача, тому звернення до суду 22.12.17 р. суд вважає таким, що відповідає встановленому Законом терміну п'ять робочих днів.

Щодо оскаржуваний рішень по суті суд зазначає наступне

Згідно ч. 1, 2, 5, 7, 8 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.11 р. № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи.

Згідно п. 4.1. розділу IV Правил розгляду на оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженого наказом МВС України від 07.09.11 р. №649, під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви:

а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 Закону.

У разі залучення перекладача для участі в співбесіді, у тому числі через систему відеоконференц-звязку, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС перед початком співбесіди попереджає перекладача про необхідність дотримання умов конфіденційності, що оформлюється розпискою про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника (додаток 11).

Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди (додаток 12) з особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником, перекладачем, адвокатом, психологом, педагогом (за наявності);

б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 13).

У висновку обов'язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Згідно п. 4.6. розділу IV Правил у разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття територіальний орган ДМС надсилає або видає під підпис заявнику або його законному представнику письмове повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 15), з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення, про що робить відповідний запис в журналі реєстрації видачі повідомлень (додаток 16).

В даному випадку згідно оскаржуваних наказу Управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві №237 від 02.06.17 р. "Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Народної Республіки Бангладеш, ОСОБА_1" та рішення Державної міграційної служби України №95-17 "Про відхилення скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту" вони прийняті з посиланням на ст. 8, ч. 5 ст. 12 Закону № 3671-VI, пп. "б" п. 8.3 р. VIII Правил розгляду на оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженого наказом МВС України від 07.09.11 р. №649, згідно яких під час розгляду заяви позивача, а також скарги не знайдено підстав для оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно змісту вказаних актів законодавства під час вирішення питання про оформлення чи відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, міграційний орган зясовує ті самі питання та досліджує той самий обсяг інформації, що і при вирішенні питання по суті про надання чи відмову у наданні відповідного статусу.

Проте, якщо вирішення питання по суті про надання чи відмову у наданні відповідного статусу потребує більш детального вивчення ситуації в країні погодження та особистих обставин заявника, то рішення про відмову в оформленні документів приймається, якщо міграційний орган дійшов висновку про те, що надана заявником інформація очевидно недостатня навіть для початку відповідної процедури.

Згідно п. 1 та 13 ч. 1 Закону № 3671-VI -

біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

У поданій заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 16.05.17 р., а також під час співбесіди позивач посилався на побоювання застосування до заявника смертної кари за сфабрикованою кримінальною справою внаслідок вбивства лідера партії Авамі Ліг ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та звинувачення у цьому 40 людей включно з заявником, який брав участь у діяльності партії Авамі Ліг, а саме молодіжного крила Чатра Ліг.

Відповідно, міграційний орган мав перевірити посилання позивача на наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознакою політичних переконань, у зв'язку з чим позивач перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань; посилання на те, що позивач був змушений прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, систематичного порушення прав людини.

Згідно змісту висновків щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 02.06.17 р. Управління Державної міграційної служби України в м. Києві та від 06.10.17 р. Державної міграційною служби України, на підставі яких прийнято оскаржувані рішення, міграційним органом досліджувалися вказані обставини, і не було знайдено підстав для визнання тверджень позивача обґрунтованими.

З вказаного приводу суд зазначає наступне.

Згідно Керівництва УВКБ ООН по процедурах та критеріях визначення статусу біженців (згідно Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року щодо статусу біженця) 1992 р. http://www.unhcr.org/4d93528a9.pdf-

37. Фраза "цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань" є ключовою у визначенні. Вона відображає точку зору авторів на головні елементи характеристики біженця. Вона заміняє існуючі раніше методи визначення біженців за категоріями загальною концепцією "побоювань" за відповідними мотивами. Оскільки побоювання є суб'єктивні, це визначення додає суб'єктивний елемент до становища особи, яка звертається з заявою про визнання біженцем. Тому для надання статусу біженця вимагається, перш за все, оцінка тверджень заявника, а не судження про ситуацію у країні походження.

38. До елементу "побоювання", тобто, душевного стану та суб'єктивним умовам, додається визначення "цілком обґрунтовані". Це означає, що приймається до уваги не лише душевний стан особи при визначенні його статусу як біженця, але й те, що це стан має бути підкріплений об'єктивною ситуацією. Таким чином, термін "цілком обґрунтовані побоювання" має суб'єктивний та об'єктивний елементи, і при встановленні, чи дійсно обґрунтовані побоювання мають місце, обидва ці елементи мають братися до уваги.

45. ...Особа, яка звернулася з заявою про отримання статусу біженця, має зазначити переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідувань... Слово "побоювання" відноситься не лише до особи, яка дійсно переслідувалася, але й до тих, хто бажає запобігти ситуації, що загрожує небезпекою переслідування.

56. Переслідування необхідно відрізняти від покарання за злочини згідно звичайного права. Особи, які побоюються переслідування або покарання за такі злочини, як правило, не є біженцями. Необхідно нагадати, що біженець - це жертва або потенційна жертва несправедливості, а не особа, яка приховується від правосуддя.

59. Для того, щоб визначити, чи є розслідування у кримінальній справі переслідуванням в розумінні Женевської Конвенції, необхідно звернутися до законодавства даної країни, оскільки мають місце випадки, коли це законодавство не відповідає загальноприйнятим нормам в царині прав людини. Частіше за все, однак, не закон, а способи його застосування є дискримінаційними. Судове переслідування за порушення громадського порядку, наприклад, розповсюдження памфлетів, може бути мотивом для переслідування особи з причини політичного змісту конкретної публікації.

65. Переслідування звичайно відносяться до влади країни. Вони можуть також походити від частини населення, яка не поважає порядок, встановлений законами даної країни. Таким випадком може бути релігійна нетерпимість, що рівносильна переслідуванням, у країні зі світським режимом, але де значні групи населення не поважають віру своїх ближніх. Там, де серйозні дискримінаційні або такі, що принижують гідність дії вчиняються місцевим населенням, вони також можуть розглядатися як переслідування, якщо відомо, що влада свідомо допускає це або не здатна забезпечити ефективний захист.

80. Наявність тих чи інших політичних переконань, відмінних від тих, що поділяються урядом, саме по собі не є підставою для подання клопотання про надання статусу біженця, і заявник має довести наявність достатніх побоювань стати жертвою переслідувань за свої переконання...

81. Хоча у визначенні мова йде про переслідування за політичні погляди, не завжди можна встановити причинний звязок між вираженням думки та відповідними заходами, від яких страждає або яких побоюється заявник. Такі заходи рідко вживаються саме у звязку з переконаннями. Частіше такі заходи застосовуються як вид санкцій за нібито злочинні дії проти існуючої влади. Тому спочатку необхідно зясувати політичні погляди заявника, що є причиною його поведінки, та встановити той факт, що вони призвели або можуть призвести до наслідків, яких побоюється заявник.

82. Як зазначалося вище, наявність переслідувань за політичні переконання передбачає, що заявник має переконання, які або були виражені, або притягнули увагу влади. Однак можуть мати місце ситуації, коли заявник не виражав своїх поглядів, тим не менше, через твердість його переконань можна обґрунтовано передбачити, що ці погляди рано чи пізно будуть виражені і, як результат, заявник вступить в конфлікт з владою. Якщо таку ситуацію можна реально передбачити, заявник може розглядатися як особа, яка відчуває побоювання переслідувань за політичні погляди.

84. Коли особа є жертвою переслідувань або покарання за політичні правопорушення, різниця має бути зроблена щодо того, чи переслідується особа за політичні переконання або за дії, викликані цими переконаннями. Якщо переслідування є наслідком вчиненого за політичними переконаннями акту, що підлягає покаранню, і якщо передбачуване покарання відповідає основному закону країни, то побоювання за таке переслідування самі по собі не роблять заявника біженцем.

85. Питання про те, чи може політичний порушник також розглядатися як біженець, буде залежати від багатьох інших факторів. Переслідування за правопорушення може, в залежності від обставин, бути причиною для покарання порушника за його політичні погляди або їх висловлення. Можуть також існувати інші причини вважати, що політичний порушник зазнав неспівмірного або свавільного покарання за нібито вчинене правопорушення. Таке неспівмірне або свавільне покарання може бути рівнозначне переслідуванню.

86. При визначенні того, чи може політичний порушник розглядатися як біженець, необхідно прийняти до уваги наступні елементи: особа заявника, його політичні погляди, мотиви його дій, природу вчиненого акту, характер наслідків і, насамкінець, характер закону, за якому ґрунтується переслідування. Ці елементи можуть допомогти зясувати, чи дійсно заявник має побоювання стати жертвою переслідувань або він побоюється стати жертвою переслідувань та покаранню за законом за вчинені дії.

Згідно вищевикладеного ні у міграційного органу, ні у суду немає підстав для висновку про те, що позивач в принципі може бути кваліфікований як жертва переслідувань за ознакою політичних переконань у країні походження Бангладеш, або має обґрунтовані побоювання стати жертвою таких переслідувань, оскільки згідно навіть наданої позивачем інформації його участь у діяльності партії Авамі Ліг, а саме молодіжного крила Чатра Ліг не може бути кваліфікована як політична діяльність, яка є наслідком сповідування позивачем певних політичних переконань; вказана партія не є опозиційною у Бангладеш, тоді як є правлячою, і будь-які переслідування позивача за належність до партій або рухів, опозиційних до чинного уряду, виключені.

В даному випадку згідно наданої позивачем інформації мова йде про боротьбу в середині однієї партії з використанням протиправних засобів, що призвели до вбивства, тобто, злочину, що підлягає кримінальному переслідуванню.

Крім того, суд зазначає, що згідно протоколу співбесіди позивач повідомив, що у згаданих подіях його завдання як члена групи кандидата ОСОБА_6 (суперника ОСОБА_5) полягало у недопущенні останнього до передвиборчої агітації (загородження дороги, блокування можливості пройти чи проїхати), що вряд чи можна визнати звичайною політичною діяльністю, зокрема, з організації політичного пікету як про це зазначено в заяві позивача від 16.05.17р.

Тобто, щодо позивача питання про переслідування не може розглядатися навіть в контексті п. 59 Критеріїв - чи є розслідування у кримінальній справі переслідуванням в розумінні Женевської Конвенції, оскільки описана ситуація під критерій переслідування за політичні переконання не підпадає.

Інших підстав (переслідування або побоювання переслідувань) за іншою ознакою згідно п. 1 та 13 ч. 1 Закону № 3671-VI позивачем не наведено.

Таким чином, висновок відповідача щодо відсутності підстав для навіть попередньої кваліфікації позивача як жертви переслідувань за однією з передбачених ознак саме біженця є обґрунтованим.

Згідно п. 195, 196 Керівництва УВКБ ООН по процедурах та критеріях визначення статусу біженців (згідно Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року щодо статусу біженця) 1992 р. http://www.unhcr.org/4d93528a9.pdf-

В кожному конкретному випадку всі необхідні факти мають бути надані, в першу чергу, самим заявником, потім особа, уповноважена проводити процедуру встановлення статусу біженця (перевіряючий) має оцінити всі доводи та достовірність тверджень заявника.

Загальний правовий принцип передбачає, що обов'язок надати докази покладено на заявника, що заявник не в стані підкріпити свою заяву документальними або іншими доказами, і випадки, коли заявник може надати докази на підтвердження своєї заяви, швидше виключення, ніж правило. У більшості випадків особа, яка рятується від переслідування, приїздить до країни без особистих документів. Таким чином, хоча обов'язок надати докази покладено на заявника, задача встановлення і опрацювання відповідних фактів вирішується сумісно з перевіряючим. В деяких випадках саме уповноваженій особі доводиться використовувати наявні засоби для зібрання всіх необхідних доказів на підтвердження заяви. Однак навіть цей незалежний пошук не завжди може завершитися успіхом, і можуть мати місце заяви, які неможливо підтвердити доказами. У таких випадках, якщо викладене заявником здається правдоподібним, то перевіряючий має тлумачити сумніви на користь заявника, якщо немає вагомих причин для протилежного.

В даному випадку у позивача відсутні будь-які документи на підтвердження його особи та озвученої ним інформації щодо своїх особистих обставин.

В свою чергу, відповідач позбавлений можливості перевірити власними засобами твердження позивача про погрози йому особисто з боку представників владних органів Бангладеш, у зв'язку з чим відповідачем зроблено висновок про те, що вказані твердження заявника носять характер припущень, і у суду відсутні підстави не погоджуватися з вказаним висновком.

Твердження заявника щодо погроз представниками групи депутата Нізам Хазарі є загальними і можуть стосуватися будь-якої особи, яка перебувала на час інциденту з вбивством ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 поряд з місцем вбивства, зокрема, осіб чоловічої статі, які за віком можуть бути звинувачені у вбивстві, тому відповідач обґрунтовано дійшов висновку про його неправдоподібність.

Також суд зазначає, що за твердженнями позивача, він вступив до партії Авамі Ліг (молодіжного крила Чатра Ліг) під час навчання у коледжі у 2009 р., коли йому було 14 років і він згідно його ж тверджень навчався у школі. Проте, згідно тверджень позивача до коледжу він вступив лише у 2012 році.

Позивачем не лише не надано жодних доказів на підтвердження своєї особи, але й не надано доказів участі у діяльності вказаної політичної партії, висунення йому будь-яких звинувачень щодо обставин вбивства ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 Всі твердження позивача щодо нього особисто підтверджуються лише його поясненнями.

За таких обставин фактично позивач покинув територію країни походження через загальну ситуацію у вказаній країні, і єдине, що відповідач міг перевірити, це ситуацію в країні походження.

З цього приводу суд зазначає, що відповідачем досліджувалась ситуація в країні походження під час розгляду справи позивача, зокрема, у висновку від 01.08.17 р. містяться посилання джерела УВКБ ООН щодо ситуації в Бангладеш, згідно яких, зокрема, інформацію щодо загальновідомих обставин, на які посилався позивач щодо діяльності партії Авамі Ліг та вбивства у травні 2014 р. голови підокругу Фулгазі ОСОБА_5. У висновку від 02.06.17 р. містяться посилання на джерела https://www.revolvy.com/index.php, https://orgs.tigweb.org, http://www.krugosvet.ru, https://www.banglanews24.com/, https://www.thedailystar.net/, http://www.bbc.com/, тощо, інформація щодо ситцації у країні походження.

Загальна інформація про існування такої партії у Бангладеш, а також вбивство ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 наявна у загальнодоступних джерелах, проте, прізвище позивача як одного з підозрюваних в них не згадується.

Згідно обставин, за яких позивач покинув територію країни походження (отримання інформації про його розшук, перебування в м. Дакка, потім на території сусідньої Індії), його від'їзд не був настільки раптовим, щоб не мати можливості взяти документи, які б містили інформацію щодо його переслідування по звинуваченню у вказаній справі, оскільки позивач не міг не розуміти, що вони є необхідні для отримання статусу біженця на території інших країн.

Наведені позивачем твердження щодо загрози його життю внаслідок сфабрикованого кримінального переслідування формально можуть підпадати під ознаки особи, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, у випадку встановлення, що позивач був змушений була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Проте, навіть кваліфікація позивача як особи, яка потребує додаткового захисту внаслідок можливого застосування смертної кари, потребує встановлення його особи та факту пред'явлення йому звинувачення у вчиненні злочину, за яке законодавством країни походження передбачено покарання у вигляді смертної кари.

Як було зазначено вище, позивачем не підтверджено свою особу, а також будь-який зв'язок з зазначено. ним кримінальною справою по факту вбивства ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, що виключає можливість вирішення питання про надання йому вказаного статусу.

Окремо суд зазначає, що згідно загальнодоступної інформації https://ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на 13.03.18 р. відбувся суд по вказаному факту вбивства ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

Загалом звинувачення було пред'явлено 56 особам, з яких 55 належали до Авамі Ліг або пов'язаних структур. Суд м. Фені засудив 39 активістів Авамі Ліг до смертної кари, 16 осіб було виправдано за недоведеністю звинувачення.

Ім'я позивача як підозрюваного у вказаному злочині у вказаних джерелах не фігурує, і у міграційного органу та у суду відсутні підстави для висновків про те, що позивач міг опинитися серед 39 засуджених до смертної кари активістів.

Згідно вказаної загальнодоступної інформації щодо результатів судового розгляду справи (яка була відсутня станом на час прийняття оскаржуваних рішень, проте доступна станом на час розгляду справи) частина звинувачених була виправдана, частина визнана винною та піддана покаранню, і у суду відсутні підстави ставити під сумнів об'єктивність на неупередженість суду у країні походження позивача.

За таких обставин суд не знаходить підстав для висновку про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 252-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 01.11.18 р.