Справа № 757/9476/17-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №757/9476/17-а

адміністративне провадження №К/9901/54024/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Кравчука В.М.,

суддів Гриціва М.І., Стародуба О.П.,

розглянув у письмовому провадженні

касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 (колегія суддів у складі Губської Л.В., Епель О.В., Карпушової О.В.)

у справі №757/9476/17-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у м.Києві, Міністерства внутрішніх справ України

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

І. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у м.Києві (далі відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач-2) про визнання протиправною відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням третьої групи інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі постанова КМУ №850), та зобов'язати відповідачів призначити та виплатити йому таку одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності 16.03.2016.

2. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2017 позов задоволений частково. Визнано протиправною відмову відповідача-1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у зв'язку зі встановленням третьої групи інвалідності відповідно до постанови КМУ №850.

Зобовязано відповідачів призначити її та виплатити позивачу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 16.03.2016. У задоволенні інших вимог - відмовити.

3. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 23.05.2018 вищевказане рішення суду скасував, позов задовольнив частково. Визнав протиправною відмову відповідача-1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу. Зобов'язав відповідача-1 розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

5. Ухвалою від 15.08.2018 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (далі Суд) відкрив касаційне провадження.

6. 04.09.2018 до Суду надійшов письмовий відзив відповідача-1, в якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити повністю.

7. Жодні клопотання, у тому числі про розгляд справи за участю сторін Суду не надходили.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Позивач з 30.09.2002 до 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, 07.11.2015 прийнятий на службу в Національну поліцію.

9. Відповідно до свідоцтва від 14.01.2016 № 2/у про хворобу військово-лікарська комісія ТМО МВС України по м. Києву здійснила медичний огляд позивача та дійшла висновку, що захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

10. Відповідач-1 наказом від 15.01.2016 №2 19 о/с позивача звільнив зі служби в поліції з посади за п.2 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

11. На підставі довідки до акта огляду від 16.03.2016 серія АВ №0451119 медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу третю групу інвалідності. Причиною інвалідності визнала захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

12. Згідно з довідкою від 16.03.2016 серії АГ №0002558 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності ступінь втрати позивачем професійної працездатності становить 50%.

13. 26.10.2016 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності.

14. Відповідач-1 листом від 14.11.2016 №11/-301.318/125/30/01-2016 відмовив, посилаючись на те, що Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено можливість виплати поліцейському одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності, яка настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

15. Тому позивач звернувся до суду з позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

16. Позов обґрунтований порушенням відповідачами вимог ч.2 ст.19 Конституції України, абзацу 3 п.15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», постанови КМУ №850, що порушує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

17. Відповідачі у письмових запереченнях на адміністративний позов просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на відсутність порушень вимог чинного законодавства.

18. Відповідач-1 вважає, що законодавством не передбачено підстав для виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали втрату працездатності (інвалідність) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

19. Відповідач-2 зазначив, що не має повноважень розглядати та приймати рішення щодо призначення поліцейському одноразової грошової допомоги. Стверджував, що такі видатки забезпечуються через Національну поліцію України.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Суд першої інстанції визнав позов частково обґрунтованим.

21. Відхиляючи доводи відповідачів, суд врахував абзац 3 пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

22. Також суд зазначив, що згідно ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб - у разі встановлення інвалідності ІІ групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

23. Посилаючись на постанову КМУ №850, якою затверджено Порядок щодо механізму призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (п.2, підп.2 п.3, 7-9, 14 Порядку), суд визнав підтвердженим право позивача на отримання допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850, тобто за останнім місцем служби в органах внутрішніх справ, і що відповідачі протиправно не вчинили передбачених законодавством дій з цього питання.

24. Оскільки саме відповідач-1 відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, саме його бездіяльність суд визнав протиправною, водночас зобовязуючи обох відповідачів нарахувати її та виплатити.

25. З вищевказаними висновками частково не погодився суд апеляційної інстанції.

26. Він врахував положення ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання цього питання наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

27. Згідно з п. 1 р. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

28. Суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання вказаної одноразової допомоги.

29. Однак, проаналізувавши пункти 3, 5 розділу ІІІ, п.1 розділу IV Порядку №4, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач-2 не здійснює повноваження у спірних відносинах.

30. Положеннями постанови КМУ №850 та Порядку №4 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби. Отже заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби.

31. Оскільки згідно зі встановленими обставинами справи заява позивача щодо вирішення питання про надання йому одноразової грошової допомоги по суті не розглядалась, рішення з питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалося, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, зобов'язавши відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до постанови КМУ від 21.10.2015 №850, по-перше, втрутився в дискреційні повноваження відповідача, а по-друге, посилався на норму, яка на час звернення з відповідною заявою спірні правовідносини вже не регулювала.

32. Тому для належного захисту порушеного права позивача в наведеній частині суд апеляційної інстанції зобов'язав відповідача-1 розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги згідно з вимогами Порядку № 4.

33. В обґрунтування власної позиції суд апеляційної інстанції послався на практику Верховного Суду (постанова від 27.02.2018 у справі №695/102/17) та Верховного суду України (постанова від 18.03.2014 у справі №21-11а14).

34. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ

35. У касаційній скарзі позивач стверджував, що Київський апеляційний адміністративний суд прийняв постанову (далі оскаржувана постанова суду) з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням судом матеріального права. Тому просив її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

36. В обґрунтування зазначає, що цей суд невірно встановив фактичні обставини справи, оскільки в тексті оскаржуваної постанови суду зазначено про проходження позивачем з 07.11.2015 служби в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області та звільнення на підставі наказу цього органу від 15.01.2016 №19 о/с. З огляду на це, суд вказує на необхідність звернення позивача з заявою саме до цього органу.

37. Однак позивач у вищевказаному державному органі службу не проходив.

38. Позивач також стверджує, що суд апеляційної інстанції не дослідив період (дату) набуття ним захворювань, які призвели до інвалідності.

39. Зокрема, в період служби в органах внутрішніх справ у нього відбувся гіпертонічний криз. З 25.06.2015 до 05.07.2015 перебував на стаціонарному лікуванні в госпіталі ГУ МВС. Другий гіпертонічний криз у позивача стався також в період служби в органах внутрішніх справ. З 24.09.2015 до 05.10.2015 позивач перебував на стаціонарному лікування того ж закладу.

40. Про вказані обставини свідчать дані свідоцтва про хворобу №2/у, в якому військово-лікарська комісія зазначила, що захворювання повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказівок про їх повязаність зі службою в поліції немає.

41. Позивач вважає, що на спірні відносини поширюється дія підп.2 п.3 Порядку №850, а не застосованого судом апеляційної інстанції Порядку №4. Тому просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

42. Відповідач-1 у письмовому відзиву просить відмовити у задоволенні касаційної скарги повністю з мотивів правильного застосування таким судом норм матеріального та процесуального права і відповідності його висновків щодо способу судового захисту позивача правовій позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №712/8827/17 (провадження К/9901/6335/18, постанова від 24.04.2018) та у справі №695/102/17 (постанова від 27.02.2018).

43. Від відповідача-2 письмовий відзив на касаційну скаргу Суду не надходив.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Суд дійшов висновку про повноту встановлення судами фактичних обставин справи та повне надання оцінки доводам всіх учасників справи.

26. Посилання в касаційній скарзі на неправильність встановлення обставин справи судом апеляційної інстанції в частині органу, в якому проходив службу позивач, Суд не враховує, оскільки з тексту оскаржуваної постанови суду вбачається очевидна описка в назві такого органу.

27. Водночас резолютивна частина оскаржуваного рішення та зміст досліджуваних обставин справи свідчать, що така описка не вплинула на його правильність. Тому не може бути підставою для його скасування.

28. Щодо доводів касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, то Верховний Суд висловлював власну правову позицію під час розгляду такої категорії справ.

29. Зокрема, постановою від 19.09.2018 у справі №716/343/17 та від 19.09.2018 у справі №357/8810/17 (щодо обставин отримання позивачем захворювання в період проходження служби в органах внутрішніх справ, звільнення зі служби в органах Національної поліції через хворобу згідно зі свідоцтвом, відповідно до якого встановлена у позивача наявність захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ) Суд акцентував, що як Порядком № 850, так і Порядком № 4 регламентовано, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у звязку зі встановленням інвалідності подається за останнім місцем служби, виплата такої допомоги також проводиться за останнім місцем служби.

У зазначених справах Суд визнав правильними висновки судів щодо протиправності бездіяльності ГУНП та зобовязання його подати до МВС України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у звязку зі встановленням визначеної групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України Про міліцію, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

30. Отже до спірних відносин судом апеляційної інстанції мали застосуватися положення саме Порядку №850. В цій частині рішення суду першої інстанції скасовано помилково і правова позиція суду апеляційної інстанції щодо обраного способу захисту прав позивача не повністю відповідає судовій практиці Верховного Суду.

31. Оскільки постановою КМУ №850 передбачений механізм призначення та виплати такої допомоги, Суд погоджується з мотивами оскаржуваної постанови в частині щодо неможливості втручання в дискреційні повноваження відповідачів.

32. У постанові Верховного Суду від 24.04.2018 №712/8827/17 Суд зробив правовий висновок, що зобовязання державного органу нарахувати та виплатити позивачу у визначеному розмірі одноразову грошову допомогу у звязку зі встановленням інвалідності буде становити втручання у дискреційні повноваження.

33. Повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2).

34. Відповідно до ч. 4 цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

35. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

36. У постанові від 05.05.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд зробив висновок, що суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

37. В контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття Відповідачем рішення є не лише отримання заяви Позивача, але й її розгляд. У цій справі розгляд заяви та документів не відбувся, не було встановлено їх належність, зокрема щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів.

38. Тому Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстав для зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення допомоги немає, а належним способом захисту порушених прав є зобовязання відповідача розглянути заяву з урахуванням висновків суду.

39. Отже доводи позивача у касаційній скарзі про законність рішення суду першої інстанції не є обґрунтованими.

40. Відповідно до ч.1 ст.352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

41. Водночас неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права згідно з ч.1 ст.351 КАС України є підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині.

42. Врахувавши вищезазначене Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, з винесенням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 350- 356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 скасувати.

3. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у м.Києві у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції у м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги та прийняти відповідне рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя М.І. Гриців

Суддя О.П. Стародуб