Справа № 465/734/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №465/734/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1.,

представника відповідача - Вітко І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання протиправними дії, зобов'язати здійснити перерахунок страхових виплат,-

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог позивач просить суд:

- визнати незаконною Постанову Фонду ССНВ №355 від 29.01.2008 р. в звязку з фальсифікацією її підстави п. 6.1.6 Постанови виконавчої дирекції Фонду ССНВ №24 від 27.04.2007 р. та відсутності в самій Постанові №24 положення про абз. 2 ст. 34 ЗУ №1105;

- постановити рішення, яким встановити розмір страхових виплат у звязку зі смертю потерпілого ОСОБА_4 на підставі положення п. 1, 2 ст. 40 ЗУ №1105;

- прийняти окрему ухвалу для Міністерства юстиції і КМУ про факт повного вилучення Фондом ССНВ з Постанови №24 (з дня її прийняття) страхових виплат утриманцям (у випадку смерті годувальника, який на день смерті не працював і отримував пенсію по віку) та підміни його фальсифікованим п. 6.1.6 цієї ж Постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 чоловік позивача. Відповідно до висновку обл. МСЕК встановлено причинний звязок смерті з наслідками раніше отриманого професійного захворювання. На підставі поданої заяви і необхідних документів Фонд прийняв Постанову №355 від 29.01.2008 «Про призначення страхової виплати у разі смерті потерпілого» відповідно до ст.ст 33, 34 Закону України від 23.09.1999 №11.05-Х1У «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні», на підставі яких призначено: одноразову допомогу сімї в розмірі 29609,20 грн; одноразову допомогу дружині 5721,24 грн; щомісячну страхову виплату дружині в розмірі 238,41 грн пожиттєво. Позивач зазначає, що згідно визначеного в Постанові Фонду №355 положення розрахунок страхових виплат згідно ст. 34 Закону №1105 проводився із доходу померлого (сума щомісячної страхової виплати в розмірі 70% втрати профпрацездатності - 476,82 грн., але без врахування пенсії за віком на день смерті в розмірі 1041,47 грн, згідно довідки Пенсійного Фонду). На думку позивача, Постанова Фонду ССНВ №355, прийнята на основі незаконних листів Міністерства соціального захисту і виконавчої дирекції самого Фонду на підставі постанов Фонду №№50, 83, які втратили чинність до настання смерті ОСОБА_4 та діючого на день нарахування відшкодувань п. 6.1.6 Постанови №24 з свідомо підміненим текстом про термін призначень страхових виплат членам сімї померлого потерпілого, який перебував на пенсії по інвалідності по профпатології на нарахування страхових виплат виключно у випадках виплат на день смерті щомісячних страхових нарахувань і пенсії по інвалідності. Просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк подав до суду відзиви на позов, в яких зазначив, що на дату смерті, ОСОБА_4 отримував страхову виплату в розмірі 476,82 грн. відповідно до постанови відділення Фонду від 11.09.2007 № 72/29. Згідно довідок управління в Галицькому р-ні м. Львова Пенсійного фонду України від 03.05.2007 № 4520/03-20 та від 24.12.2007, на дату смерті ОСОБА_4 отримував пенсію по віку, на яку переведений 07.06.2006. Відповідно до довідки ЛКП «Хуторівка № 2098 від 24.12.2007 року, ОСОБА_3 дійсно знаходилася на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач постановою № 355 від 29.01.2008 року, ОСОБА_3 призначив і виплатив наступні страхові виплати: одноразова страхова виплата в разі смерті потерпілого його сім'ї в розмірі 29609,20 грн.(476,82 грн. х 60 (5 років); одноразова страхова виплата в разі смерті потерпілого особам, які мають на це право в розмірі 5721,84 грн.(476,82 грн. х 12(1 рік)); щомісячна страхова виплата в разі смерті потерпілого особам, які мають на це право з 12.09.2007 року в розмірі 238,41 грн.( 476,82 грн.: 2 особи). Отже, відділенням Фонду провело нарахування позивачу страхових виплат з дотриманням вимог Закону № 1105. Окрім того відповідач зазначив, що позивач вже зверталася до суду з позовом до Відділення виконавчі дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві професійних захворювань України у м. Львові про визнання незаконним розрахунку страхової виплати. Підставою звернення позивача із таким позовом було те, що її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок професійного захворювання, отриманого 31.03.1999 за час роботи в Львівському регіональному фтизіопульмонологічному центрі, а їй як члену сімї потерпілого, призначено одноразову допомогу в заниженому розмірі через неврахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в загальну суму доходу на день смерті потерпілого пенсії по віку. Відповідач зазначив, що ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2012 року касаційна скарга ОСОБА_3 було відхилена, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2011 та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2012 року залишені без змін. На думку відповідача, зміст постанови № 355 від 29.01.2008 року «Про призначення страхової виплати у разі смерті потерпілого» був предметом розгляду судами, котрі відхилили позовні вимоги позивача і не вказали на порушення вимог чинного законодавства при прийнятті оскаржуваної постанови. З огляду на викладене, відповідач стверджує, що зазначена постанова винесена відповідно до вимог наказу виконавчої дирекції Фонду від 06.12.2004 року № 1745 з дотриманням норм чинного законодавства без жодних порушень прав позивача, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На розгляд Франківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області про визнання незаконними дій, перерахунок страхових виплат.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.03.2018 року адміністративну справу № 465/734/18 передано на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду на підставі ст. 20 КАС України.

Вказана адміністративна справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 27.03.2018 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року було прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_3 та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 27 серпня 2018 року судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що довідкою про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом серії ЛВА-4№000021, виданою 21.12.2007 року Обласною медико-соціальною експертною комісією №2, підтверджено причинний зв'язок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, з професійним захворюванням на туберкульоз легень, який було діагностовано 11.03.1999 року.

На дату смерті, ОСОБА_4 отримував страхову виплату в розмірі 476,82 грн. відповідно до постанови відділення Фонду від 11.09.2007 № 72/29. Згідно довідок управління Пенсійного фонду України в Галицькому р-ні м. Львова від 03.05.2007 № 4520/03-20 та від 24.12.2007, на дату смерті ОСОБА_4 отримував пенсію по віку, на яку переведений 07.06.2006.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові №355 від 29.01.2008 року призначено страхову виплату у звязку із смертю потерпілого ОСОБА_4: одноразову допомогу його сімї в розмірі 28609 грн. 20 коп.; одноразову допомогу ОСОБА_3, яка перебувала на його утриманні, в розмірі 5721 грн.84 коп.; суму щомісячної страхової виплати ОСОБА_3 в розмірі 238 грн. 41 коп. Розрахунок страхових виплат проводився виходячи із доходу потерпілого, що на день смерті складався з суми щомісячної страхової виплати в розмірі 476 грн. 82 коп. без врахування пенсії за віком.

На думку позивача постанова Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові є незаконною, оскільки при розрахунку розміру страхових виплат не враховано пенсію за віком, яку отримував чоловік позивача.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався такими нормами законодавства.

Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначений перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків у разі настання страхового випадку.

Згідно зі ст.33 цього Закону в разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» п.1 ч.1 ст.21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

У разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у ст.33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів (ч.9 ст.34 цього Закону).

Так, судом встановлено, що позивач перебувала на утриманні померлого чоловіка, вказане підтверджується довідкою ЛКП «Хуторівка № 2098 від 24.12.2007 року, в якій вказано, що ОСОБА_3 дійсно знаходилася на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку 1) своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: б) одноразову допомогу в разі стійкої страти професійної працездатності або смерті потерпілого; д) пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до ст.28 Закону страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст.21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Повний перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, визначено ст.21 Закону.

Згідно ст. 33 зазначеного Закону, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами, поміж іншого, є жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють.

Пунктом 7 статті 34 цього Закону, передбачено що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

При цьому, пункт 9 зазначеної статті вказує, у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Аналіз змісту ст.ст. 21,33, 34 Закону свідчить про те, що в разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати та не працював, розмір відшкодування шкоди особам, які мають право на страхові виплати згідно зі ст.33 Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії по інвалідності у зв'язку з одним і тим самим нещасним випадком (професійним захворюванням), які одержував потерпілий на день його смерті.

Страхові виплати позивачці відповідачем розраховані відповідно до положень чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме:

- статтею 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року ( із змінами) ( далі -Закон № 1105 ) в разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у ст. 33 Закону визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням страхових виплат згідно зі ст. 29 цього Закону.

Пнктом 6.1.6 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду 27 квітня 2007 р. № 24 і зареєстрованого в Мінюсті України 22 червня 2007 р. за № 715/13982 зазначається, що право осіб, які перебували на утриманні потерпілого, який одержував щомісячну страхову виплату і пенсію у звязку з інвалідністю, настає з дати встановлення МСЕК причинного звязку смерті потерпілого з раніш одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Згідно з вимогами ч.12 ст. 17 Закону № 1105 рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обовязковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

У відповідності з положеннями ст. 28 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст. 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право у разі настання страхового випадку. Повний перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються Фондом, визначено ст. 21 Закону № 1105.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави стверджувати, що до страхових виплат належить пенсія по інвалідності, а не пенсія за віком, яку ця особа одержувала.

Відповідно до листа управління ВД ФССНВ у Львівській області від 21.05.2004 № 09/488 надіслано роз'яснення виконавчої дирекції від 18.05.2004 №01-653 щодо обчислення страхових виплат утриманцям у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював (копія додається).

На підставі положень вищевказаного законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, відділенням Фонду постановою № 355 від 29.01.2008 року (копія додається), ОСОБА_3 призначено і виплачено наступні страхові виплати:

- одноразова страхова виплата в разі смерті потерпілого його сім'ї в розмірі 28609,20 грн.(476,82 грн. х 60 (5 років);

- одноразова страхова виплата в разі смерті потерпілого особам, які мають на це право в розмірі 5721,84 грн.(476,82 грн. х 12(1 рік));

- щомісячна страхова виплата в разі смерті потерпілого особам, які мають на це право з 12.09.2007 року в розмірі 238,41 грн.( 476,82 грн.: 2 особи).

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 21 Закону у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіянупрацівникові внаслідок ушкодження його здоровя або з разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перезували на його утриманні страхові виплати.

Статтею 21 визначено вичерпний перелік страхових виплат, зокрема:

допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразова допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога дитині відповідно до статті 9 цього Закону;

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави стверджувати, що, всі страхові виплати мають бути повязані з ушкодженням здоровя застрахованої особи, що сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що пенсія за віком, яку отримував ОСОБА_4 не передбачена ст.ст.21, 28 Закону та не враховується при обчисленні та виплаті страхової виплати ОСОБА_3, яка перебувала на його утриманні.

Статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено строки проведення страхових виплат,зокрема:

- страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; особам, які мають право на виплати у зв'язку із смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а в разі смерті потерпілого - у місячний строк з дня смерті застрахованого особам, які мають на це право.

Отже, судом встановлено, що відділення Фонду провело нарахування позивачу страхових виплат з дотриманням вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Враховуючи вищевикладене не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання незаконною Постанови Фонду ССНВ №355 від 29.01.2008 в звязку з фальсифікацією її підстави п. 6.1.6 Постанови виконавчої дирекції Фонду ССНВ №24 від 27.04.2007 р. та відсутності в самій Постанові №24 положення про абз. 2 ст. 34 ЗУ №1105 та позовна вимога про встановлення розміру страхових виплат у звязку зі смертю потерпілого ОСОБА_4 на підставі положення п. 1, 2 ст. 40 ЗУ №1105.

Щодо стосується позовної вимоги про прийняття окремої ухвали для Міністерства юстиції і КМУ про факт повного вилучення Фондом ССНВ з Постанови №24 (з дня її прийняття) страхових виплат утриманцям (у випадку смерті годувальника, який на день смерті не працював і отримував пенсію по віку) та підміни його фальсифікованим п. 6.1.6 цієї ж Постанови, то суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави вважати, що постановлення окремої ухвали у випадку виявлення під час розгляду справи порушень закону є правом суду, а не його обов'язком.

З урахуванням досліджених доказів та правових висновків за наслідками розгляду адміністративної справи, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали у відповідності до ст.249 КАС України.

Суд зазначає, що відсутність у Постанові Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №24 положень статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не впливає на законність спірної постанови.

Водночас суд приймає до уваги доводи відповідача, що вказані обставини у даній справі були предметом розгляду іншими судами.

Так, пеляційний суд Львівської області в ухвалі від 30.01.2012 у справі №22-ц-69/12 зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що Фонд соціального страхування проводить лише ті виплати, які повязані з трудовим каліцтвом чи професійним захворюванням. Тому пенсія за віком, отримував потерпілий не може включатись до розрахунків при виплаті страхових платежів. Вказує, що висновки суду щодо відмови у задоволенні позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального і процесуального права.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Проте, позивачем не надано суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості своїх позовних вимог, натомість відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а позовні вимоги позивача з мотивів та підстав, наведених у позовній заяві, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.11.2018.

Суддя Р.М. Брильовський