Справа № 553/1117/18
Суддя: Крючко Н. І.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1117/18
Провадження № 2-а/553/85/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.10.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді Крючко Н.І.,

при секретарі - Камуз Я.М.,

розглянувши у загальному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 УПП в Полтавській області, ОСОБА_2 патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ВР №216156 від 27.05.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти №2 УПП в Полтавській області, ОСОБА_2 патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ВР №216156 від 27.05.2018 року, в якому просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 216156 від 27.05.2018 року скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказувалось про те, що 27.05.2018 року відносно позивача відповідачем поліцейським роти №2 УПП у Полтавській області ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 216156, якою постановлено застосувати до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн.. Не погоджуючись з даною постановою, позивачем було подано адміністративний позов про її скасування, оскільки 27.05.2018 року о 21 год. 50 хв. на прохання знайомого позивача ОСОБА_4, який є інвалідом ІІІ групи, привіз останнього до Київського залізничного вокзалу, для придбання останнім залізничного квитка, та підїхавши до вокзалу, він припаркував автомобіль на місці, позначеному відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на якому дозволено зупинку та стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Після цього, він допоміг ОСОБА_4 вийти з автомобіля (оскільки в нього мається травма, внаслідок якої у останнього відсутня нижня кінцівка) та залишився чекати ОСОБА_4 коли він повернеться з вокзалу.

Позивачем вказувалось про те, що о 22 год. 00 хв. до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що відносно нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП за порушення правил паркування транспортних засобів, при цьому на аргументи позивача про те, що він привіз до залізничного вокзалу пасажира , який має ІІІ групу інвалідності та чекає на його повернення, працівники поліції не звертали уваги та наведені ним факти не були прийняті працівниками поліції до уваги, тому позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій проохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримував в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач поліцейський роти №2 УПП в Полтавській області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про день та час слуханння справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції Національної поліції України в судове засіданння не зявився, але надав на адресу суду відзив на адмністративний позов ОСОБА_1, в якому просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю та необгрунтованістю.

У відповідності до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обовязку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06// Єдиний державний реєстр судових рішень № - 263872).

Частиною 8 ст. 262 КАС України визначено, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справ из повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення.

Суд дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 травня 2018 року відносно позивача ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВР № 216156, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стяггення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн..

Підставою для винесення відповідачем сокаржуваної постанови стало порушення позивачем дорожнього знаку 5.38 «Місце для стоянки» разом з табличкою 7.17 «Інваліди».

В позові позивачем вказувалось на обставини складенння даного оскаржуваного документу, так 27.05.2018 року о 21 год. 50 хв. на прохання знайомого позивача ОСОБА_4, який є інвалідом ІІІ групи, позивач привіз останнього до Київського залізничного вокзалу, для придбання ним залізничного квитка, та підїхавши до вокзалу, він припаркував автомобіль на місці, позначеному відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на якому дозволено зупинку та стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Після цього, він допоміг ОСОБА_4 вийти з автомобіля (оскільки в нього мається травма, внаслідок якої у останнього відсутня нижня кінцівка) та залишився чекати ОСОБА_4 коли він повернеться з вокзалу.

Судом встановлено, що патрульним поліції не було прийнято до уваги, твердження позивача про те, що він став на парковочне місце для людей з інвалідністю, оскільки він чекав на пасажира, який має інвалідність та потребує сторонньої допомоги.

Вказані твердження ОСОБА_1 не були перевірені поліцейськими під час складанння протоколу та постанови про накладення адміністративного стягнення, що свідчить про неповноту зібраних даних та відсутність обгрунтованих підстав для притягнення ОСОБА_5 адміністративної відповідальності.

Більше того всі сумніви щодо винності особи трактуються на користь особи, яка притягується до адмінітсративної відпоаідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочиснтві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Судом встановлено, що твердження позивача ОСОБА_1 узгоджуються з матеріалами справи та є такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

В свою чергу, стороною відповідача доказів на підтвердження протиправності та умислу вчинення ОСОБА_1 дій, які кваліфікуються, як адміністративний проступок стороною відповідача надано не було та судом не здобуто.

Завданнями та функціями Управління патрульної поліції в м. Полтаві, ОСОБА_2 патрульної поліції у відповідності до розділу 2 Положення про ОСОБА_2 Патрульної поліції, затвердженого наказом НП України від 18.11.2015 року № 96 є: реалізація державної політики у сфері забезпечення публічної безпеки і громадського порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства й держави, протидії злочинності, безпеки дорожнього руху, виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Повноваженнями поліцейського патрульної поліції (відповідно до посадової інструкції, затвердженої Наказом ОСОБА_2 патрульної поліції від 05.01.2016 року за 4/1) під час несення служби є: розгляд справи про адміністративні правопорушення та застосування заходів адміністративного впливу до правопорушників, які вчинили адміністративне правопорушення у випадках та у спосіб, які передбачені законодавством.

Таким чином, з огляду на нормативно правові акти та у відповідності до фактичних обставини справи, дії відповідача щодо підстав для накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу є такими, що суперечать ст.9 КУпАП.

У відповідності до розділу І Правил дорожнього руху та у відповідності до Закону України «Про дорожній рух», встановлено єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативно правові акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.

З метою забезпечення безпеки дорожнього руху транспортних засобів і пішоходів на перехресних напрямках у місцях перетину інтенсивних транспортних і пішохідних потоків регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою світлофорів. Необхідність такого регулювання дорожнього руху обумовлена Конвенцією «Про дорожні знаки і сигнали», де визначені основні вимоги до світлофорного регулювання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не створював своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху та відповідно не порушував Правил дорожнього руху.

Так, судом приймаються доводи позивача наведені в адміністративному позові про те, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не приймались до уваги доводи позивача та заперечення вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до вказаних вище норм чинного законодавства, інспектором безпідставно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини та фактичні дані, постанова серія ВР № 216156 від 27.05.2018 року, винесена поліцейським роти №2 УПП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАп у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі підлягає скасуванню, в звязку з відсутністю доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушенння, а провадження за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, ч.5 ст. 122 КУпАП підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст.287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 5, 8,9, 72 243, 262-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 УПП в Полтавській області, ОСОБА_2 патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ВР №216156 від 27.05.2018 року задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 216156 від 27.05.2018 року про притягнення ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі закрити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_6