Справа № 811/1249/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

31 жовтня 2018 року справа № 811/1249/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Юрко І.В., судді: Сафронова С.В., Чепурнов Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі №811/1249/18 (головуючий 1-ї інстанції Кармазина Т.М.) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.04.2018 року звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу, прийняту старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1, від 12.04.2018 року у виконавчому провадженні №56063495 щодо стягнення штрафу у сумі 5100 грн. за невиконання боржником виконавчого листа №401/2853/17, 2а/401/188/17, виданого Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області 21.03.2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ГУ ПФУ у Кировоградській області про перерахунок пенсії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу, прийняту державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, від 12.04.2018 року у виконавчому провадженні №56063495 щодо стягнення штрафу у сумі 5100 грн..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Пенсійний орган подав відзив на апеляційну скаргу, якою просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року ухвалено в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження.

В суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2017 року зобовязано ГУ Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23.12.2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року, постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», наказу МВС України №138 від 17 лютого 2017 року «Про затвердження переліку посад осіб начальницького складу і рядового складу органів внутрішніх справ України» (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, що прирівнюються посадам поліцейських» та довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 05 травня 2017 року №6325 без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів від 01 січня 2016 року.

27 березня 2018 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №401/2853/17,2а/401/188/17, виданого Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області 21.03.2018 року (у справі за позовом ОСОБА_2 до ГУ ПФУ у Кировоградській області про перерахунок пенсії) та встановлено строк для добровільного виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.10).

Відповідачем 12 квітня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №54136844 на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову, якою за невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк на боржника - ГУ ПФУ у Кировоградській області накладено штраф у розмірі 5100 грн. (а.с.7-8).

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ГУ ПФУ у Кировоградській області звернулось до суду з позовом про її скасування.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив із того, що пенсійним органом на виконання рішення суду було перераховану суму пенсії позивачу, яку не було виплачено стягувачу у звязку з відсутністю державного асигнування. Такі підстави не виконання рішення суду в частині невиплати належних сум, суд вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, відповідному пенсіонерові, не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне виконання судового рішення у повному обсязі можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету. Крім того, суд пославшись на постанову Верховного Суду України 2014 року, зазначив, що невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобовязаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені статтею 63 Закону №1404-VІІІ.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями частини першої статті 75 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

ГУ ПФУ у Кіровоградській області в обґрунтування позову посилалося на безпідставність прийняття відповідачем постанови про стягнення штрафу за невиконання постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2017 року, оскільки листом від 04.04.2018 року №5690/08-02 повідомляло ВПВР УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, що на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано доплату в сумі 52288,47 грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року. Доплату в сумі 5809,83 грн. за період з 01.03.2018 року по 31.03.2018 року перераховано на поточний рахунок в АТ Ощадбанк платіжним дорученням №2759 від 19.03.2018 року (а.с.11,12-13, 14).

Судом першої інстанції на підставі вказаного листа зроблено висновок про часткове виконання боржником рішення суду та поважність причин невиконання такого рішення в повному обсязі у звязку з відсутністю бюджетних асигнувань.

Колегія суддів зазначає, що вказана обставина свідчить саме про те, що відповідачем не виконано рішення суду та вимоги постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27.03.2018 року.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вказаною нормою законодавець встановив обовязок учасників справи щодо обовязкового виконання рішень суду та їх відповідальність за невиконання таких рішень. Зазначена норма не передбачає будь-яких припущень щодо виконання частини судового рішення, не визначає яку частину рішення сторона повинна виконати обовязково, а яку може не виконувати за наявності будь-яких причин.

Посилання пенсійного органу (боржника), з яким погодився суд першої інстанції, на ту обставину, що поважністю невиконання постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2017 року стало відсутність бюджетних асигнувань, що ускладнює виконання рішення до певного часу (надходження відповідних коштів), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані обставини могли бути предметом розгляду заяви (в т.ч. боржника) в порядку статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, позивачем не надано доказів щодо відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення - постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2017 року, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Пенсійний орган, оскаржуючи постанову державного виконавця, зазначив, що доплату до пенсії стягувач отримає на умовах та в порядку, визначеному Постановою №103.

Суд першої інстанції в своєму рішенні послався на постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою передбачено проведення перерахунку та виплату перерахованих підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Колегія суддів вважає, що застосування як пенсійним органом так і судом першої інстанції вказаної вище Постанови №103 є безпідставним, оскільки остання передбачає проведення перерахунку та розстрочення пенсійними органами виплати перерахованих підвищених пенсій всім особам, зазначеним у п.1 Постанови, та не регламентує проведення перерахунку та виплату перерахованих пенсій за рішеннями судів.

Як зазначалось вище, порядок відстрочення і розстрочення виконання судового рішення, прийнятого в порядку адміністративного судочинства, визначений статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути встановлений лише судом.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного суду України від 08.07.2014 року (№39891909) колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у вказаній справі предметом розгляду був спір між фізичною особою та пенсійним органом щодо перерахунку пенсії з урахуванням підвищення до пенсії дітям війни, в той час як правовідносини, що розглядаються в даній справі, виникли між пенсійним органом та виконавчою службою та стосуються виконання боржником вже постановленого рішення суду.

Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що держаному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного, в даному разі, рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404-VІІІ. За таких умов, дії відповідача стосовно накладення на позивача відповідної суми штрафу узгоджуються із приписами норм Закону №1404-VІІІ та визнаються судом апеляційної інстанції як правомірні.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, доводи апелянта спростовують висновки суду першої інстанції та заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі №811/1249/18 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі №811/1249/18 скасувати.

В задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов