Справа № 1240/2485/18
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2485/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.

при секретарі судового засідання Кравцовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області (далі відповідач, УПФУ в м. Лисичанську), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в м. Лисичанську від 17.07.2018 № 1624 про відмову у призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу пенсії за вислугу років;

- зобов'язати УПФУ в м. Лисичанську призначити, нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» як особі, яка на день звернення 10.07.2018 має стаж роботи за вислугою років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 06 місяців, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 06 місяців, починаючи з 10 липня 2018 року (з дня звернення із заявою про призначення пенсії).

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач, працюючи в органах прокуратури, звернувся із письмовою заявою до УПФУ в м. Лисичанську про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру», надавши всі необхідні документи (для призначення та розрахунку розміру пенсії). За результатами розгляду заяви відповідач прийняв рішення за № 1624 від 17.07.2018 про відмову в призначенні пенсії позивачу за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». В обґрунтуванні прийнятого рішення зазначено, що «...ОСОБА_1 на дату звернення 10.07.2018 має загальний стаж роботи, що підтверджено записами, наявними в трудовій книжці, - 23 роки 07 місяців 10 днів, в тому числі на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» - 21 рік 06 місяців 17 днів (в тому числі прокуратури 15 років 0 місяців 29 днів). Період навчання в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України зараховано в період стажу по вислузі років в розмірі половини строку навчання відповідно до ст. 86 Закону «Про прокуратуру», тобто 01 рік 11 місяців 06 днів.»

Вважає, що відповідач помилково прийшов до висновків, що період його навчання в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України повинен зараховуватися в період стажу по вислузі років в розмірі половини строку навчання відповідно до ст. 86 Закону «Про прокуратуру» з наступних підстав.

В період з 12.08.1994 по 12.07.1998 позивач проходив навчання на посаді курсанта в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України.

Цей період має бути зарахований до вислуги років, що дає право на пенсію згідно ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» як військова служба з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (в редакції цього Закону, чинній в період проходження ним навчання в навчальному закладі системи МВС України), де вказано, що «Особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби»), а не як половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув у судове засідання, надав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.39).

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне (а.с.48-49).

Позивач на дату звернення 10.07.2018 має загальний стаж роботи, що підтверджено записами, наявними в трудовій книжці, - 23 роки 07 місяців 10 днів, в тому числі на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» - 21 рік 06 місяців 17 днів (в т.ч. прокуратури 15 років 0 місяців 29 днів). Період навчання в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України зараховано в період стажу по вислузі років в розмірі половини строку навчання відповідно до ст. 86 Закону «Про прокуратуру», тобто 01 рік 11 місяців 06 днів.

17.07.2018 №1624 УПФУ в м. Лисичанську було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачеві з наступних підстав.

По-перше: з 01 червня 2015 року відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про Прокуратуру» № 1697-VІІ, який набрав чинності 15.07.2015, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

-з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, в тому числі стажу на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки, 6 місяців у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

По-друге: Відповідно до частини 2 статті 86 Закону України «Про Прокуратуру» пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

По-третє: З 01 червня 2015 року згідно пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІ у звязку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно п .15.ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно даних трудової книжки позивача, на момент звернення позивач працює на посаді, передбаченій Законом.

За таких обставин, якщо позивач навіть має стаж роботи відповідно до Закону - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців, вимога призначити пенсію є такою, що не-відповідає діючому законодавству.

Щодо позовної вимоги здійснити призначення пенсії без обмеження граничного розміру.

Згідно абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України „Про прокуратуру № 1697-VІІ від 14.10.2014 року (із змінами ), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривен.

За таких обставин дана вимога є безпідставною та необґрунтованою, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути її недоліки (а.с. 34-35).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено до розгляду на 19.09.2018. (а.с. 1-2)

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 витребувано від Міністерства внутрішніх справ України (державний архів МВС України) належним чином завірені документи: Положення про Луганське училище міліції, ліквідоване актом КМУ у лютому 1994 року; Положення про Луганський інститут внутрішніх справ, створеного на базі Луганського училища міліції за період з 1994 року по 1998 рік. (а.с.82) Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 клопотання Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. (а.с.83-84)

19.09.2018 у звязку з витребуванням доказів розгляд справи відкладено до 18.10.2018. (а.с.85)

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 повторно витребувано від Міністерства внутрішніх справ України (державний архів МВС України) належним чином завірені документи: Положення про Луганське училище міліції, ліквідоване актом КМУ у лютому 1994 року; Положення про Луганський інститут внутрішніх справ, створеного на базі Луганського училища міліції за період з 1994 року по 1998 рік. (а.с.92)

18.10.2018 у звязку з повторним витребування доказів розгляд справи відкладено до 26.10.2018. (а.с.93)

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 витребувано від Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка належним чином завірені документи: Положення про Луганське училище міліції, ліквідоване актом КМУ у лютому 1994 року; Положення про Луганський інститут внутрішніх справ, створеного на базі Луганського училища міліції за період з 1994 року по 1998 рік. (а.с.101)

26.10.2018 у звязку з витребування доказів розгляд справи відкладено до 29.10.2018. (а.с.102)

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-18).

Згідно з довідкою від 09.07.2018 № НОМЕР_1 позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем проживання якого є: АДРЕСА_2 (а.с. 26).

10.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 86 Закону України Про прокуратуру. Одночасно позивачем було надано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, заяву про призначення /перерахунок пенсії, паспорт, трудову книжку та документи про стаж, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідку про заробітну плату, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (а.с.54,55).

За наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів рішенням УПФУ в м. Лисичанську від 17.07.2018 № 1624 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відмовлено у звязку відсутністю необхідного стажу по вислузі років (а.с. 50-51).

Прийняте рішення обґрунтовано тим, що позивач на дату звернення 10.07.2018 має загальний стаж роботи, що підтверджено записами, наявними в трудовій книжці, - 23 років 07 місяців 10 днів, в тому числі на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» - 21 рік 06 місяців 17 днів (в т.ч. прокуратури 15 років 0 місяців 29 днів).

Період навчання в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України зараховано в період стажу по вислузі років в розмірі половини строку навчання відповідно до ст. 86 Закону «Про прокуратуру», тобто 01 рік 11 місяців 06 днів.

Статтею 86 Закону України Про прокуратуру визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: - з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, в тому числі стажу на посадах прокурорів не менше 13 років; - з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року 23 роки 6 місяців, в тому числі стажу на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

З 01.06.2015 згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213- VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, у звязку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, у тому числі, Законом України Про прокуратуру.

Дослідженням копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 21.02.2003 (а.с. 9-13) встановлено, що у ній наявні такі записи: до служби в ОВС позивач трудового стажу не мав;

УМВС України в Луганській області:

- з 12.08.1994 по 21.02.2003 служба в органах внутрішніх справ України безперервно вісім років шість місяців девять днів, запис внесений на підставі наказу ЛІВС від 23.08.1994 № 36, наказу УМВС від 21.02.2003 № 49 о/с;

Прокуратура Луганської області:

- 13.06.2003 прийнятий старшим помічником прокурором Жовтневого району міста Луганська Луганської області, підстава наказ від 13.06.2003 № 455;

- 08.10.2003 призначений старшим слідчим прокуратури Жовтневого району міста Луганська, підстава наказ від 08.10.2003 № 983;

- 17.02.2005 призначений старшим слідчим слідчого відділу слідчого управління прокуратури області, підстава наказ від 17.02.2005 № 170;

- 17.04.2008 призначений слідчим ОВС слідчого відділу слідчого управління прокуратури області, підстава наказ від 17.04.2008 № 378;

- 03.01.2012 призначений на посаду заступника прокурора Жовтневого району м. Луганська Луганської області, підстава наказ від 03.01.2012 № 3к;

- 04.09.2013 призначений на посаду старшого слідчого прокуратури Ленінського району м. Луганська, підстава наказ від 04.09.2013 № 1532к;

- 08.10.2013 призначений на посаду старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Луганської області, підстава наказ від 08.10.2013 № 1716к;

- 20.11.2014 призначений на посаду слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Луганської області, підстава наказ від 20.11.2014 № 2232к;

- 16.07.2015 призначений на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Луганської області, підстава наказ від 16.07.2015 № 748к;

- 25.11.2015 призначений на посаду начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Луганської області.

Згідно із довідкою прокуратури Луганської області від 10.07.2018 № 11/222вих18, станом на 10.07.2018 час роботи ОСОБА_1 на прокурорських посадах, який зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру», складає 15 років 00 місяців 28 днів. (а.с. 19-20).

За даними довідки ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області старший лейтенант міліції ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 12.08.1994 по 21.02.2003 на посадах атестованого складу, зокрема:

- з 12.08.1994 по 12.07.1998 курсант Луганського інституту внутрішніх справ МВС України, підстава наказ РОВ від 23.08.1994 № 36;

- з 12.07.1998 по 10.08.1998 відряджений у розпорядження УМВС України в області, підстава наказ РОВ від 11.07.1998 № 127;

- з 10.08.1998 по 23.05.2001 слідчий групи розслідування дорожньо - транспортних пригод слідчого відділу Жовтневого районного відділу Луганського міського управління, підстава наказ УМВС від 10.08.1998 № 375;

- з 23.05.2001 по 06.08.2001 - слідчий відділення розслідування злочинів, учинених неповнолітніми слідчого відділу Жовтневого районного відділу Луганського міського управління (Призначається на посаду у зв'язку з реорганізацією штатів), підстава наказ УМВС від 23.05.2001 № 100;

- з 06.08.2001 по 07.08.2001 - звільнено за п.64 "е" (за порушення дисципліни), підстава наказ УМВС від 03.08.2001 № 154;

- з 07.08.2001 по 22.08.2001 - відмінено пункт наказу УМВС № 154о/с від 03.08.2001 року в частині звільнення, підстава наказ УМВС від 22.08.2001 № 166;

- з 22.08.2001 по 29.05.2002 - слідчий відділення розслідування тяжких злочинів по лінії карного розшуку слідчого відділу Антрацитівського міського відділу, підстава наказ УМВС від 22.08.2001 № 166;

- з 29.05.2002 по 21.02.2003 - слідчий відділення розслідування злочинів у сфері економіки слідчого відділу Луганського міського управління, підстава наказ УМВС від 29.05.2002 № 108;

- 21.02.2003 - звільнено за п. 64 "ж" (за власним бажанням), підстава наказ УМВС від 21.02.2003 № 49 (а.с. 25).

Судом встановлено, що обставини, які підлягають доказуванню, є наявність у позивача права на пенсію за вислугу років за Законом України Про прокуратуру та необхідного стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, визначено засади пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Згідно частини 1 вказаної статті прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, серед іншого, з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VII передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, серед іншого, військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Також частиною 8 вказаної статті визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (частина тринадцята статті 86 Закону № 1697-VII).

Частинами 2 та 3 статті 18 Закону України «Про міліцію» за період з 12.07.1994 по 12.07.1998 (період навчання позивача на посаді курсанта в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України) було визначено, що особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України.

Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1994 р. № 104 «Про створення Луганського інституту внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ» була прийнята пропозиція Міністерства внутрішніх справ та Міністерства освіти, погоджена з Міністерством економіки, Міністерством фінансів, Міністерством праці та Луганською обласною державною адміністрацією, про створення Луганського інституту внутрішніх справ на базі Луганського училища міліції, що ліквідується.

Створення зазначеного інституту здійснити у межах асигнувань на підготовку кадрів, передбачених Міністерством внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 № 1410 Про створення єдиної системи військової освіти затверджено перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, до якого включено вищі навчальні заклади МВС, у тому числі Луганський інститут внутрішніх справ, в якому проходив навчання позивач у період з 30.07.1994 по 12.07.1998.

Згідно пункту 51 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» (Заява № 28924/04) Суд встановив, що ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. Суд також зазначив, що «інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих».

Подібний підхід слід застосовувати до судового провадження у справі проти державного органу, враховуючи, що це виконання було і залишається обов'язком держави, незалежно від того, який конкретно орган відповідає за виконання цієї функції у будь-який момент часу. Тому ліквідація органу без правонаступництва може призвести до позбавлення права на доступ до суду. Таким чином, у цій справі Суд констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Зазначене рішення ЄСПЛ адміністративний суд застосовує для аналізу ст. 18 Закону України «Про міліцію» в частині того, що хоча безпосередньо цією статтею і не визначено, що навчання в інституті Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби, однак ліквідація Луганського училища міліції та створення Луганського інституту внутрішніх справ свідчить, що останній з 1994 року виконував функції школи Міністерства внутрішніх справ України. Крім того, у спірний період (1994-1998 роки) зовсім був відсутній такий навчальний заклад, як школа Міністерства внутрішніх справ України.

Судом були вжиті заходи для витребування положень як Луганського училища міліції, так і Луганського інституту внутрішніх справ для аналізу та порівняння функцій навчальних закладів. Однак станом на момент розгляду справи такі не збереглися.

Проте інші відомості стосовно віднесення цих закладів до навчальних в системі МВС України дають підстави для висновку про віднесення їх до системи шкіл Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, аналіз ч. ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про міліцію» за період з 12.08.1994 по 12.07.1998, постанови КМУ від 22.02.1994 № 104 про створення Луганського інституту внутрішніх справ МВС на базі Луганського училища міліції, з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» та постанови КМУ від 15.12.1997 № 1410 дають підстави для висновку суду про те, що навчання позивача в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України слід визначити як навчання у школі Міністерства внутрішніх справ України, що було передбачено ч. 3 ст. 18 Закону України «Про міліцію».

Як наслідок, навчання позивача в період з 12.08.1994 по 12.07.1998 в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України в силу приписів ч. 3 ст. 18 Закону України «Про міліцію» прирівнюється до проходження військової служби.

В свою чергу, частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VII прямо визначено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, серед іншого, військова служба. При цьому цією нормою не передбачено, що військова служба зараховується в будь-якому відсотковому відношенні. Тобто, період проходження військової служби повинен зараховуватися у повному обсязі.

Оскільки позивач в період з 12.08.1994 по 12.07.1998 навчався в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України, що прирівнюється до проходження військової служби, в силу приписів ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII вказаний період часу повинен бути зарахований позивачу в повному обсязі, а не як половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання.

Таким чином, відповідач внаслідок неповноти дослідження усієї правової бази та специфіки навчання позивача в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України помилково застосував до нього положення ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII стосовно зарахування половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі денної форми навчання.

Посилання відповідача як на підставу для відмови в задоволенні позову на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІ є незмістовним з огляду на таке.

Вказаний пункт 5 має наступну редакцію:

«У разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.»

Цей пункт містить умову стосовно скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, в тому числі «Про прокуратуру», а саме: неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

Загальновідомим є факт неприйняття такого закону до 1 червня 2015 року.

Таким чином, відповідно до пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІ повинна відбутися процедура скасування конкретних норм у зазначених в цьому пункті законах. Тобто, повинні бути ініційовані та дотримані заходи щодо внесення змін до кожного закону шляхом прийняття відповідного нормативного акту про скасування певної норми (із значенням номеру статті, розділу тощо) повноважним органом Верховною Радою України.

Однак як станом на момент звернення позивача з відповідною заявою до відповідача, так і станом на момент розгляду даної справи, таких процедур не проведено.

До чинного Закону України «Про прокуратуру» у визначеному діючим законодавством порядку не внесені зміни стосовно скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до закону України «Про прокуратуру».

У визначений діючим законодавством спосіб не вносилися зміни і не скасовувалася стаття 86 Закону № 1697-VII, яка станом на момент виникнення спірних правовідносин є чинною та повинна застосовуватися.

Зазначений висновок суду підтверджується змістом самої ст. 86 Закону № 1697-VII, відповідно до якої зміст частини п'ятнадцятої змінений Законом № 213-VIII від 02.03.2015, а частини шістнадцять-вісімнадцять виключені на підставі Закону № 76-VIII від 28.12.2014, тобто у визначений законодавством спосіб.

Натомість, частини перша-тринадцята ст. 86 Закону № 1697-VII не виключалися у встановлений законодавством спосіб, що вказує на необхідність їх застосування як пенсійним органом, так і судом.

Посилання відповідача як на підставу для відмови в задоволенні позову на ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VII є незмістовним, оскільки вказана частина стосується правовідносин, які мали місце по 31 грудня 2017 року. Спірні правовідносини по даній справі виникли після звернення позивача до відповідача 10.07.2018, тобто після 31 грудня 2017 року.

Крім того, позивачем не заявлялися вимоги призначення пенсії без обмеження граничного розміру, у звязку з чим посилання відповідача на такі обставини в запереченнях є безпідставним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що строк навчання позивача з 12.08.1994 по 12.07.1998 на посаді курсанта вищого навчального закладу МВС України Луганського інституту внутрішніх справ прирівнюється до проходження військової служби, який повністю підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача.

З урахуванням в повному обсязі строку навчання позивача у Луганському інституті внутрішніх справ (що відповідає змісту абз. 7 ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII ), ОСОБА_1 станом на дату звернення - 10.07.2018 до відповідача з відповідною заявою мав загальний стаж роботи, що підтверджено записами, наявними в трудовій книжці, - 23 роки 07 місяців 10 днів, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів - 15 років 0 місяців 29 днів, що відповідає змісту абз. 9 ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Як наслідок, у позивача наявні умови, які надають йому право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Матеріалами справи встановлено, що позивач безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії 10.07.2018 працює в органах прокуратури, що відповідає положенням частини 8 статті 86 Закону № 1697-VII.

Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII, надавши документи в повному обсязі, які відповідають чинному законодавству та підтверджують його право на призначення пенсії відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Однак відповідач внаслідок неправильного застосування ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII стосовно обчислення періоду навчання позивача у вищому навчальному закладі МВС України невірно визначив загальний стаж роботи, протиправно відмовивши у призначенні пенсії.

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Статтею 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій.

Частиною 3 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобовязати субєкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач надав усі необхідні документи, які надають йому право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» як особі, яка на день звернення 10.07.2018 має стаж роботи за вислугою років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 06 місяців, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 06 місяців.

Таким чином, позивачем для призначення йому пенсії на зазначених умовах були виконані всі умови, визначені законом.

Судом не виявлено, а відповідачем не зазначено та не надано доказів тому, що в разі надання особою до пенсійного органу необхідного пакету документів, які відповідають визначеним законом умовам, пенсійний орган має право діяти на власний розсуд. Як наслідок, за таких умов у відповідача як субєкта владних повноважень не передбачене право діяти на власний розсуд, що вказує на наявність підстав у суду зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію на умовах, визначених ст. 86 Закону № 1697-VII.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об'єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Таким чином, вимога позивача про зобовязання відповідача призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Оскільки у даній справі позов задовольняється, відповідно до приписів частини другої статті 133 КАС України судовий збір у розмірі 704,80 грн до Державного бюджету України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області від 17.07.2018 № 1624 про відмову у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» як особі, яка на день звернення 10.07.2018 має стаж роботи за вислугою років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 06 місяців, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 06 місяців, починаючи з 10 липня 2018 року (з дня звернення із заявою про призначення пенсії).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (ідентифікаційний код 21792407, місцезнаходження: 93113, Луганська обл., місто Лисичанськ, вулиця Сосюри, будинок 347) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, місце проживання: АДРЕСА_2) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 01 листопада 2018 року.

Суддя С.В. Борзаниця