Справа № 813/3160/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 813/3160/18

23 жовтня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

представники позивача ОСОБА_1,

представник відповідача Темник Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, у якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 01.12.2015 № /18369.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки, оформленої актом від 06.09.2015 № 384/40/13-07/17-01/ встановлено порушення вимог п. 120.1 ст. 120, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України в результаті чого застосовано штрафну санкцію у розмірі 170 грн, а також порушення п. 167.2 ст. 167, пп. 172.1, 174.4 172.2, ст. 172, ст. 179 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік в сумі 165151,65 грн. Внаслідок виявлених порушень відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 01.12.2015 № /18369. Зазначає, що 27.04.2012 між ОСОБА_4 (Дарувальник) та ОСОБА_5 (Обдаровувана) було укладено Договір дарування нежитлової будівлі посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. за реєстровим № 1320. Відповідно до умов Договору Дарувальник передав безоплатно у приватну власність Обдаровуваної нежитлову будівлю під літ. "Т-1" - цех металургійної переробки металобрухту кольорових металів, загальною площею 6104,40 кв.м, яка була оцінена сторонами на суму 3303033,00 грн. Однак, користуючись свої правом на розірвання договору 15.11.2012 між Дарувальником та Обдаровуваною було укладено Договір про розірвання Договору дарування нежитлової будівлі посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. 27.04.2012 в реєстрі за № 3249. Згідно цього Договору ОСОБА_5 повернула ОСОБА_4 нежитлову будівлю під літ. "Т-1" - цех металургійної переробки металобрухту кольорових металів, загальною площею 6104,40 кв.м. Позивач не погоджується із висновками відповідача, що при посвідченні договору про розірвання між фізичними особами - резидентами договору дарування нерухомого майна, застосовується порядок оподаткування згідно ст. 172 ПК України, оскільки вказана норма застосовується при переході права власності, а не при поверненні нерухомого майна до попереднього власника, коли відбувається припинення права власності. Вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідачем прийняте безпідставно, тому просить суд його скасувати.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 25.09.2018 (вх. № 30189), в якому зазначає, що перевіркою встановлено, що платником податків ОСОБА_5 отримано в дарунок нежитлову будівлю (цех) загальною площею 6104,4 кв. м відповідно до договору дарування від 27.04.2012 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. за реєстровим № 1320, що знаходиться по АДРЕСА_1, зареєстроване за нею в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.05.2012, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 03.05.2012 № 34008556. Даний договір дарування обдарована ОСОБА_5 розірвано 15.11.2012, згідно договору про розірвання договору дарування нежитлової будівлі. Стверджує, що при розірванні між фізичними особами - резидентами договору дарування нерухомого майна, за наслідками якого відбувається перехід права власності, об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб виникає у тієї фізичної особи, яка за таким договором витупає продавцем, та оподатковується з урахуванням вимог ст. 172 Податкового кодексу України, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

27.04.2012 між ОСОБА_4 (Дарувальник) та ОСОБА_5 (Обдаровувана) було укладено Договір дарування нежитлової будівлі посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. за реєстровим номером № 1320.

Відповідно до умов Договору Дарувальник передав безоплатно у приватну власність Обдаровуваної нежитлову будівлю під літ. "Т-1" - цех металургійної переробки металобрухту кольорових металів, загальною площею 6104,40 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

15.11.2012 між ОСОБА_4 (Дарувальник) та ОСОБА_5 укладено Договір про розірвання договору дарування нежитлової будівлі, посвідченого Юзвою Н.Б., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 27.04.2012 в реєстрі за № 1320.

Відповідно до умов Договору ОСОБА_5 повернула ОСОБА_4 нежитлову будівлю під літ. "Т-1" - цех металургійної переробки металобрухту кольорових металів, загальною площею 6104,40 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 25.04.2014 ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_3.

У період з 21.09.2015 по 25.09.2015 ДПІ у Шевченківському районі проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_5, про що 06.09.2015 складено акт № 384/40/13-07/17-01/ (далі - акт перевірки).

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем:

- вимог п. 120.1 ст. 120, п. 179.1 ст. 179 ПК України, в частині неподання (несвоєчасне) подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік, в результаті чого застосовано штрафну санкцію за таке нподання в розмірі 170 грн;

- пп. 167.2 ст. 167, п. 172.1, п. 172.4 ст 172, ст. 179 ПК України, в частині не сплати суми податкового зобов'язання з отриманого доходу у вигляді дарування нерухомого майна , в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік в розмірі 165151,65 грн.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 01.12.2015 винесено податкове повідомлення-рішення № /18369 про збільшення позивачу грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 206609,56грн (основний платіж - 165151,65 грн, штрафна (фінансова) санкція - 41457,91 грн).

Не погодившись із винесеним повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався такими нормами законодавства.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб, платники податку, обєкт та база оподаткування, ставки податку та інші питання щодо цього виду податку встановлені Розділом IV ПК України (статті 162-179).

Згідно з пунктом 164.1. статті 164 ПК України базою оподаткування для визначення податку з доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Пунктом 167.2. статті ПК України закріплено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Відповідно до пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) обєктів нерухомого майна визначений статтею 172 ПК України.

Відповідно до пункту 172.1. цієї статті дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі обєкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України алежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину.

Дохід від відчуження господарсько-побутових споруд, що розташовані на одній ділянці з житловим або садовим (дачним) будинком та продаються разом з ним, для цілей оподаткування окремо не визначається.

Згідно з пунктом 172.2 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) обєкта незавершеного будівництва.

Відповідно до пункту 172.4 під час проведення операцій з продажу (обміну) обєктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Згідно з пунктом 172.8. статті 172 ПК України встановлено, що для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об'єкти нерухомості, крім їх успадкування та дарування.

Системний аналіз пунктів 172.1., 172.2., 172.4. та 172.8 статті 172 ПК України свідчить, перехід права власності на об'єкти нерухомості в порядку спадкування та дарування не є операцією з продажу майна в розумінні статті 172 Податкового кодексу і визначений цією статтею порядок оподаткування у таких випадках не застосовується.

Правове регулювання договору дарування закріплено у Главі 55 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (статті 717- 730).

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (частина друга цієї статті).

Частиною першою статті 718 ЦК України встановлено, що предмет договору дарування, тобто дарунком, можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно вимог частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи (частина перша статті 720 ЦК України).

Стаття 722 ЦК України визначає момент прийняття дарунка, у відповідності до частини першої якої право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, а згідно з частиною четвертою - прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до статті 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Дана стаття є спеціальною нормою щодо статті 257 ЦК України, згідно з якою загальний строк позовної давності встановлений тривалістю в три роки.

Зміст статті 728 ЦК України узгоджується зі статтею 258 цього Кодексу, в якій міститься перелік вимог, до яких застосовується скорочений строк позовної давності в один рік (пункт 5 частини другої статті 258).

Встановлений статтею 728 ЦК України скорочений строк позовної давності до вимог про розірвання договору дарування дає підстави стверджувати про те, що як укладення так і розірвання договору дарування охоплюється нормами Глави 55 ЦК України "Дарування".

Приписами частини 5 статті 727 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі.

Тобто при розірванні фізичними особами-резидентами договору дарування нерухомого майна відбувається припинення права власності на дарунок у обдаровуваного, а не перехід права власності.

Оскільки наслідком розірвання договору дарування є повернення сторін у попередній стан (реституція), то перехід права власності на об'єкти нерухомості в результаті розірвання договору дарування в контекстістатті 172 Податкового кодексу не є операцією з продажу майна і встановлений цією статтею порядок оподаткування у такому випадку не застосовується.

З огляду на те, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, то в силу положень статті 654 ЦК України, якими встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту, розірвання договору дарування також повинно бути нотаріально посвідчено.

Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 № 282/20595 ( далі - Порядок).

Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій встановлений розділом ІІ вказаного Порядку.

У разі зміни або розірвання нотаріально посвідченого договору нотаріус повинен вчинити дії у відповідності до вимог пункту 7 розділу ІІ Порядку, яким передбачено наступне.

7.1. Договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору.

7.2. Договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх наданих нотаріусу примірниках основного договору проставляється відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання, проставляється нотаріусом підпис і скріплюється його печаткою.

7.3. Якщо нотаріус, який посвідчив договір, позбавлений можливості посвідчити договір про його зміну або розірвання (у разі смерті, заміщення нотаріуса, у разі неможливості виконання ним своїх обовязків, припинення нотаріусом діяльності, передачі документів до державного нотаріального архіву або з будь-яких інших причин), договір про зміну або розірвання договору може бути посвідчений іншим нотаріусом. При цьому таким нотаріусом складається додатковий примірник договору, який направляється ним за місцем зберігання договору, що змінюється або розривається. Сторонам договору нотаріус роз'яснює про повернення правовстановлюючого документа за місцем зберігання примірника договору, що розірваний.

7.4. Якщо договір про розірвання договору про відчуження нерухомого майна посвідчується після державної реєстрації договору про відчуження, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де перевіряє відсутність (наявність) заборони відчуження або арешту, відсутність (наявність) реєстрації іпотеки.

Відсутність або наявність податкової застави та інших застав нотаріусом перевіряється за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, про що виготовляються відповідні витяги.

7.5. Розірвання договорів, предметом яких є майно, що перебуває у податковій заставі, здійснюється за письмовою згодою відповідного податкового органу.

7.6. У разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору.

7.7. Правовстановлюючий документ повертається відчужувачу майна.

7.8. Державне мито чи плата за посвідчення договору про відчуження майна при його зміні або розірванні сторонам не повертається.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна (далі - Закон № 1952-IV).

За приписами частини 5 статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершенного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до частини 9 статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень регулюється Розділом IV Закону № 1952-IV(статті 15-30).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 868), яким регулюється процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав.

Системний аналіз положень статей 15-30 Закону № 1952-IV та Порядку № 868 свідчить, що логічно узгоджені між собою норми не містять процедури проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у разі реєстрації розірвання нотаріально посвідченого договору дарування і повернення обдаровуваним дарунку дарувальнику.

За наявності термінів "виникнення", "перехід", "припинення" та "скасування" речових прав на нерухоме майно, та за відсутності законодавчо визначених підстав для припинення чи скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно при реєстрації договору про розірвання договору дарування, проведення державної реєстрації речових прав у такому випадку є єдино можливим через "перехід" таких прав.

Фактично після розірвання сторонами, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору дарування нерухомого майна, таке майно повернулося попередньому власнику, не створивши при цьому для ОСОБА_3 жодних зобов'язань окрім повернення майна, одержаного нею як дарунок.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в результаті реєстрації розірвання 15.11.2012 нотаріально посвідченого договору дарування нежитлового приміщення, укладеного 24.04.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у позивача не виникло доходу, який підпадає під оподаткування в порядку, визначеному розділом IV ПК України, а тому, відповідно, і обов'язку щодо подання декларації про доходи та майновий стан за 2012 рік, а отже у контролюючого органу не було правових підстав для визначення ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій за неподання декларації про доходи та майновий стан за 2012 рік.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2066,10 грн підлягає стягненню на користь позивача з ГУ ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 9, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 01.12.2015 № /18369.

3. Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2066,10 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.10.2018.

Суддя Костецький Н.В.