Справа № 0340/1661/18
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1661/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинсько - Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася з позовом до Нововолинсько - Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Нововолинсько - Іваничівське ОУПФ, відповідач) про визнання дій щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до пункту "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" протиправними та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням стажу роботи за період з 15.10.1993 по 31.12.2000, з 03.01.2001 по 31.03.2001, з 01.04.2001 по 31.12.2016, починаючи з 17.02.2017 та виплачувати пенсію з цієї дати.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а в подальшому ухвалою суду від 18.09.2018 ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 14:00 год. 03.10.2018. У зв'язку з необхідністю отримання нових доказів 03.10.2018 було оголошено перерву у розгляді справи до 12:00 год. 16.10.2018, в якому з ініціативи суду оголошено перерву до 14:00 год. 22.10.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зверталася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки працювала на посаді артиста-акробата, яка віднесена до переліку посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583.

Однак, їй було відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки стаж її роботи підтверджується записами у трудовій книжці та уточнюючою довідкою.

З врахуванням наведеного просила позов задовольнити.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 50-52) відповідач позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що при розгляді поданих документів встановлено відсутність необхідного стажу для призначення пенсії відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Свої дії відповідач вважає правомірними, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 03.10.2018 та 16.10.2018 позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.10.2018 та 16.10.2018 проти позову заперечили та просила відмовити у його задоволенні повністю.

В судове засідання 22.10.2018 учасники справи не прибули, при цьому подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 177-178).

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи подали заяви про розгляд справи без їх участі, то суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі матеріалів справи, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши вступне слово учасників справи 03.10.2018 та 16.10.2018, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 15.10.1993 по 31.12.2000 працювала артисткою-акробатом на роликах у Дирекції Ростовських колективів «Цирк на сцені»; з 03.01.2001 по 31.03.2001 артисткою-акробатом в Творчому об'єднанні «Інтерцирк-Прем'єра»; з 01.4.2001 по 31.12.2016 артисткою-акробатом творчого колективу у ДП «Молодість».

17.02.2017 ОСОБА_1 звернулася до Нововолинсько - Іваничівського ОУПФ з письмовою заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 19.05.2017 № 4610/02-20-13 Нововолинсько - Іваничівське ОУПФ повідомило позивача про те, що 16.05.2017 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, з підстав відсутності необхідного спеціального стажу. Так, відповідно до наданих документів для призначення пенсії, даних персоніфікованого обліку та враховуючи вимоги КЗпПУ страховий стаж, обчислений з 14-річного віку становить 11 років 6 місяців 4 дні, стаж роботи артисткою - 18 років 11 місців 17 днів (а.с. 25-26).

14.06.2018 ОСОБА_1 повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з врахуванням спеціального стажу, починаючи з 15.10.1993 (а.с. 27).

Листом від 06.07.2018 за № 145/Є-01 Нововолинсько - Іваничівське ОУПФ повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв'язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

При цьому зазначено, що у довідці від 14.11.2014 № 33, виданої Дирекцією Ростовських колективів «Цирк на сцені» відсутні відомості щодо відпусток за власний рахунок, прогулів, страйків, наявність відпустки по догляду за дитиною.

Повідомлено, що період роботи з 15.10.1993 по 14.10.1996 не зараховано до спеціального та страхового стажу, оскільки не досягнуто чотирнадцятирічного віку. Вказаний період можливо зарахувати до стажу роботи у разі підтвердження первинними документами зайнятості на роботі, що дає право на пенсію за вислугу років.

Зазначено, що у наданих документах не підтверджено належність Дирекції Ростовських колективів «Цирк на сцені» до театрально-концертних та інших видовищних закладів.

Також у зв'язку з відсутністю нарахування заробітної плати у січні-червні 2014 року та жовтні 2015 року - березні 2016 року згідно даних персоніфікованого обліку при обчисленні спеціального стажу вказані періоди роботи не враховані. Для визначення можливості зарахування цих періодів до спеціального стажу необхідно надати довідку про причини відсутності заробітку.

Згідно з представленими документами, страховий стаж становить 11 років 6 місяців 4 дні, стаж роботи артисткою - 18 років 11 місяців 17 днів (а.с. 28-29).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів при стажі творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, але не раніше досягнення 55 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацом першим цього пункту; ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші за наявності стажу творчої діяльності, передбаченого абзацом першим цього пункту, та після досягнення ними віку, встановленого абзацами тринадцятим - двадцять п'ятим пункту "е" цієї статті.

Отже передумовою призначення пенсії за вислугою років артистам театрально - концертних та інших видовищних закладів, підприємств, колективів є наявність низки взаємопов'язаних обставин - робота на відповідній посаді, визначеній постановою КМУ, наявність відповідного стажу та досягнення віку.

Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» (далі - Постанова № 583) затверджено нормативні акти з питань пенсійного забезпечення, в тому числі і перелік посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку.

Згідно з даною Постановою (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2015 № 529) право на пенсію за вислугу років мають при досягненні 55 років за наявності стажу творчої діяльності на посадах, передбачених у цьому пункті, станом на 1 квітня 2015 р. не менше 20 років і набутті після цієї дати такого стажу на цих посадах: з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. - не менше 20 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. - не менше 21 року; з 1 квітня 2017 р. по 31 березня 2018 р. - не менше 21 року 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів: які в період до 1 січня 2016 р. мали вислугу років на відповідних посадах не менше від тривалості, передбаченої абзацами першим і другим цього пункту.

Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 1 Постанови № 583 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 265) право на пенсію за вислугу років мають артисти балету та балету на льоду; артисти - виконавці танцювальних номерів у професійних художніх колективах; артисти театрів міміки та жесту; травесті (артисти, які виконують ролі хлопчиків, підлітків, дівчаток); артисти цирків і концертних організацій: гімнасти, мотовелофігуристи, еквілібристи, балансери, акробати, наїзники, дресирувальники диких звірів, борці, клоуни (коверні), які виконують номери жанрів циркового мистецтва, що дають право на пенсію за вислугу років, силові жонглери, ліліпути - артисти всіх найменувань; артистки-вокалістки (солістки), солістки-бандуристки театрів опери і балету, музичних і музично-драматичних театрів, концертних організацій, телебачення і радіомовлення, оперних студій вищих навчальних закладів мистецтв, жокеї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала на таких посадах: з 15.10.1993 по 31.12.2000 артистка-акробат на роликах у Дирекції Ростовських колективів «Цирк на сцені»; з 03.01.2001 по 31.03.2001 артистка-акробат в Творчому об'єднанні «Інтерцирк-Прем'єра»; з 01.04.2001 по 31.12.2016 артистка-акробат творчого колективу у ДП «Молодість». Вказане підтверджується записами у трудовій книжці АТ-VI № 1736723 та довідками вказаних підприємств (а.с. 21-24, 31-33).

Як слідує з матеріалів справи, відповідач відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" виходив, зокрема, з того, що період роботи з 15.10.1993 по 14.10.1996 не зараховано до спеціального та страхового стажу, оскільки не досягнуто чотирнадцятирічного віку та, що в уточнюючій довідці від 14.11.2014 № 33 виданою Дирекцією Ростовських колективів «Цирк на сцені» відсутні відомості щодо перебування останньої у відпустці за власний рахунок, по догляду за дитиною, прогул.

З такими твердженнями суд не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до довідки Дирекції Ростовських колективів «Цирк на сцені» від 09.09.2014 № 21 позивач працювала в Дирекції Ростовських колективів «Цирк на сцені» з 15.10.1993 (наказ № 71 від 01.10.1993) на посаді артистки-акробата на роликах 2 категорії 6 розряду, другим номером «Хула-хуп з собачкою» по 31.12.2000 (а.с.31).

Як слідує з довідки ДП «Молодість» від 05.06.2018 № 293/2018 ОСОБА_1 дійсно працювала в даному підприємстві з 01.04.2001 по 31.12.2016 на посаді артиста-акробата творчого колективу, яка виконує номери жанрів циркового мистецтва / жанр - акробатика партнера на роликах. За період роботи на підприємстві з 01.04.2001 по 31.12.2016 при повному робочому дні вимушених простоїв, неоплачуваних учбових відпусток, відпусток по догляду за дитиною та відпусток без збереження заробітної плати не було (а.с. 32).

Згідно з положенням статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з пунктами 17-18 цього Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30 - 40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Так, позивачем для підтвердження стажу було надано відповідачу копію трудової книжки та довідки, що уточнюють особливий характер роботи та умови праці.

Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що наданими документами підтверджено факт роботи ОСОБА_1 в період з 15.10.1993 по 31.12.2000 у Дирекції Ростовських колективів «Цирк на сцені».

Що стосується посилання відповідача на те, що згідно з КЗпПУ не допускається прийняття на роботу осіб молодше 14 років, у зв'язку з чим не зараховано період роботи з 15.10.1993 по 14.10.1996, то суд його до уваги не приймає враховуючи наступне.

Як слідує із трудової книжки, 15.10.1993 ОСОБА_1 у віці 11-ти років прийнята на роботу у Дирекцію Ростовських колективів «Цирк на сцені» на посаду артист-акробат на роликах.

Згідно з положеннями статті 188 КЗпПУ не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. За згодою одного із батьків або особи, що його замінює, можуть, як виняток, прийматись на роботу особи, які досягли п'ятнадцяти років. Для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних і середніх спеціальних навчальних закладів для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров'ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягненні ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює.

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону № 1788-ХІІ у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно із статтею 2 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, підписаною 14.01.1993 та яка набула чинності 14.01.1993 вік особи, з якого допускається прийняття на роботу громадян, визначається законодавством Сторони працевлаштування.

Статтею 4 цієї Угоди визначено, що виїзд та перебування Працівника, який здійснює трудову діяльність на території Сторони працевлаштування, регулюються законодавством цієї Сторони. Трудова діяльність Працівника оформлюється трудовим договором (контрактом), укладеним з роботодавцем згідно з трудовим законодавством Сторони працевлаштування. Роботодавець реєструє укладені трудові договори (контракти) в установах, визначених Уповноваженими Органами.

Відповідно до статті 6 Угоди трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв'язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Як слідує з матеріалів справи, трудова діяльність позивача з 1993 року відбувалась на території Російської Федерації, а тому вік особи, з якого допускається прийняття на роботу визначається законодавством Російської Федерації.

Крім цього, відповідно до статті 1 Конвенції про мінімальний вік для прийому на роботу № 138, ухваленою Міжнародною організацією праці 1965-1999 у Женеві, яка набула чинності 19.06.1976, ратифікована Українською ССР 07.03.79, кожний член Організації, для якого ця Конвенція є чинною, зобов'язується здійснювати національну політику, що має на меті забезпечення ефективної ліквідації дитячої праці й поступове підвищення мінімального віку для прийому на роботу до рівня, відповідного найбільш повного фізичного і розумового розвитку підлітків.

Статтею 2 цієї Конвенції визначено, що мінімальний вік, що визначається на основі пункту 1 цієї статті, не повинен бути нижче віку закінчення обов'язкової шкільної освіти та, в усякому разі, не повинен бути нижче п'ятнадцяти років. Незважаючи на положення параграфа 3 цієї статті, член Організації, чия економіка і система освіти недостатньо розвинені, може, після консультації із зацікавленими організаціями роботодавців і працівників, де такі організації є, спочатку встановити вік в чотирнадцять років як мінімальний.

Кожен член Організації, який встановив вік у чотирнадцять років як мінімальний відповідно до положень попереднього пункту, включає в свої звіти про виконання цієї Конвенції, що подаються відповідно до статті 22 Статуту Міжнародної організації праці, заяву про те: а) що причини, що викликали таке рішення, не змінилося; або b) що він відмовляється від свого права скористатися нижченаведеними положеннями, починаючи з певної дати.

Статтею 7 Конвенції визначено, що національним законодавством або правилами може допускатися прийом на роботу за наймом або на іншу роботу осіб у віці від тринадцяти до п'ятнадцяти років для легкої роботи, яка: а) не здається шкідливою для їхнього здоров'я або розвитку; і b) не перешкоджає відвіданню школи, їхній участі в затверджених компетентними органами влади програмах професійної орієнтації або підготовки їх або здатності скористатися отриманим навчанням.

Компетентний орган влади визначає ті галузі діяльності, в яких прийом на роботу за наймом або на іншу роботу може допускатися відповідно до пунктів 1 і 2 цієї статті, і встановлює тривалість робочого часу і умови, в яких може виконуватися така робота за наймом або інша робота.

Незважаючи на положення пунктів 1 і 2 цієї статті, член Організації, який застосовує положення пункту 4 статті 2, може, на потрібний йому час, замінити в пункті 1 вік дванадцять і чотирнадцять років на вік тринадцять і п'ятнадцять років, а в пункті 2 цієї статті - вік чотирнадцять років на вік п'ятнадцять.

Відповідно до статті 8 Конвенції компетентний орган влади, після консультацій з відповідними організаціями роботодавців і працівників, де такі існують, може шляхом видачі дозволів робити в окремих випадках винятки із заборони приймати на роботу за наймом або на іншу роботу, передбачену в статті 2 цієї Конвенції, для такої мети, як участь в художніх виступах. Видані таким чином дозволи обмежують тривалість робочого часу і встановлюють умови, в яких може виконуватися робота за наймом або інша робота.

Отже, вказаною нормою встановлені винятки із заборони передбаченої статтею 2 цієї Конвенції для такої мети, як участь у художніх виступах дітей.

На думку суду, відповідно до зазначених положень щодо встановлення винятків із заборони передбаченої статтею 2 цієї Конвенції, дозволено укладати трудові договори з дитиною для участі у художніх виступах, яка не досягла віку вказаного у національному законодавстві про працю.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була прийнята на роботу 15.10.1993 у Дирекцію Ростовських колективів «Цирк на сцені» та 31.12.2000 звільнена із займаної посади за статтею 29 пункт 2 Кодексу законів про працю Російської Федерації у зв'язку із закінченням контракту.

Так, діючими на той час Правилами про охорону праці працівників цирку, які затверджені постановою Наркомпраці СРСР від 05.07.1929 № 215 допускались виступи малолітніх в номерах партерних, фізкультурно-спортивних, музичних та інших жанрів з 11-річного віку.

Отже, період роботи позивача до виповнення їй 14 річного віку не суперечило законодавству, яке діяло на момент працевлаштування останньої. Крім того, як зазначалося вище, факт роботи позивача за цей період підтверджується належними документами.

Відтак, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 15.10.1993 по 14.10.1996 у Дирекції Ростовських колективів «Цирк на сцені» як артистка-акробата підлягає зарахуванню до спеціального стажу.

Отже, проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що період роботи ОСОБА_1 15.10.1993 по 14.10.1996 на посаді артистки-акробата на роликах у Дирекції Ростовських колективів «Цирк на сцені» підлягає зарахуванню до спеціального стажу та дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону 1788-XII.

Таким чином, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді артистки театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів складає понад 20 років 6 місяців і підтверджується належними і достатніми доказами, що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років.

Відтак, на думку суду, відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту "ж" статті 55 Закону 1788-XII.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд у разі задоволення позову може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними.

Крім того, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення виникала б не необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Враховуючи те, що відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону 1788-XII, тому такі дії відповідача слід визнати протиправними та зобов'язати відповідача призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону 1788-XII з урахуванням стажу роботи за період з 15.10.1993 по 14.10.1996, починаючи з 14.06.2018.

Відповідно до статті 83 Закону 1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 17.02.2017 зверталася до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону 1788-XII та розпорядженням відповідача від 16.05.2017 у призначенні даного виду пенсії відмовлено. Дане розпорядження у встановленому порядку не скасоване та є чинним.

Враховуючи те, що під час розгляду справи підлягали з'ясуванню обставини саме з моменту повторного звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою від 14.06.2018 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону 1788-XII, відтак пенсія ОСОБА_1 має бути призначена саме з цієї дати.

За таких обставин зазначений спосіб захисту є найбільш ефективним щодо захисту порушених прав позивача.

Щодо не зарахування відповідачем до спеціального стажу періодів роботи позивача січень-червень 2014 року та жовтень 2015 року - березень 2016 року до спеціального стажу у зв'язку з відсутністю нарахування заробітної плати, то суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 01.04.2001 по 31.12.2016 працювала на посаді артистка-акробат творчого колективу у ДП «Молодість», що підтверджується записами у трудовій книжці та довідками даного підприємства.

З довідки ДП «Молодість» від 05.06.2018 № 294/2018, слідує, що ОСОБА_1 в період з 01.04.2001 по 31.12.2016 працювала на посаді артистки-акробатки творчого колективу, яка виконує номери жанрів циркового мистецтва / жанр - акробатика партнера на роликах. Під час роботи на підприємстві в періоди з 01.09.2013 по 30.06.2014, з 01.10.2015 по 31.03.2016 ОСОБА_1 знаходилась на репетиційному періоді і не приймала участі у гастрольних виступах творчих колективів, заробітна плата їй за вказані періоди не нараховувалась та не виплачувалась. Відповідно до Статутних документів та Колективного договору ДП «Молодість» на 2010-2019 роки, п. 3 Нормування і оплата праці, встановлення норми, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат: «оплата праці артистів творчих колективів - працівників підприємства під час знаходження їх на репетиційному періоді не передбачена» (а.с. 33).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частинами другою, третьою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев'ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб'єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже з аналізу вищенаведеного можна зробити висновок, що у випадку несплати страхових внесків, період роботи не зараховується до страхового стажу особи, а заробітна плата не враховується при обчисленні їй пенсії.

На підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 судом встановлено, що в період січень-червень 2014 року та жовтень 2015 року - березень 2016 року включно, страхові внески не були сплачені.

Оскільки страхові внески за вказані періоди не сплачувались, а тому, на думку суду, вищезазначені періоди відповідачем правомірно не зараховані до спеціального стажу позивача.

З огляду на зазначене, суд вважає вимогу позивача щодо зарахування до її спеціального стажу періоду роботи січень-червень 2014 року та жовтень 2015 року - березень 2016 року необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення в цій частині.

Також безпідставною є вимога позивача про зобов'язання відповідача зарахувати періоди роботи з 15.10.1996 по 31.12.2000, з 03.01.2001 по 31.03.2001, з 01.04.2001 по грудень 2013, та з липня 2014 по вересень 2015 року, оскільки як вбачається з матеріалів справи вказані періоди роботи ОСОБА_1 зараховані органом Пенсійного фонду самостійно.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивач сплатила судовий збір у сумі 1409,60 грн. відповідно до квитанції від 07.08.2018 № 0.0.102576782.1 (а.с.1).

При цьому, оскільки позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру (про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, які є похідними та взаємопов'язаними), то відповідно до підпункту 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання даного позову позивачу необхідно було сплатити судовий збір у сумі 704,80 грн.

Відтак, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нововолинсько - Іваничівського ОУПФ судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В той же час, переплачена сума судового збору у розмірі 704,80 грн. може бути повернута позивачеві за її клопотанням ухвалою суду в порядку, визначеному статтею 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Нововолинсько - Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов'язати Нововолинсько - Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 14 червня 2018 року, зарахувавши до спеціального стажу роботу за період з 15.10.1993 по 14.10.1996 у Дирекції Ростовських колективів «Цирк на сцені».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Нововолинсько - Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області судові витрати у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Відповідач: Нововолинсько - Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області (45400, Волинська обл., м. Нововолинськ, б-р Шевченка, 7, ).

Суддя Р.С. Денисюк