Справа № 804/17030/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

30 жовтня 2018 року

справа №804/17030/14

адміністративне провадження №К/9901/8113/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників:

позивача - Грищенко М.О. за Ордером Серії ДП №1928/000019

відповідача - Дмитренка О.О. за дов. від 14 грудня 2017 року №136/4/09/17-10-17,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у складі суддів Божко Л.А., Лукманової О.М., Прокопчук Т.С. у справі №804/17030/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

20 жовтня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 15 травня 2014 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 1445000 грн. за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 722500 грн., з мотивів безпідставності його прийняття.

10 листопада 2014 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду Товариству повністю відмовлено в задоволенні адміністративного позову до податкового органу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15 травня 2014 року №, з мотивів доведеності податковим органом податкових правопорушень, покладених в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

27 січня 2015 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року, ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов Товариства задоволено, визнане неправомірним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 15 травня 2014 року №, з мотивів доведеності позивачем отримання послуг від його контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження - Дніпро» послуг та використання їх у власній господарській діяльності.

19 лютого 2015 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи, шляхом відтворення частини акту перевірки та нормативно-правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм, покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень - рішень.

20 лютого 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано матеріали справи №804/17030/14 з Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

09 квітня 2015 року справа № 804/17030/14 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

17 квітня 2015 року Товариством надані заперечення на касаційну скаргу податкового органу до Вищого адміністративного суду України, у яких позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції дослідив об'єктивно та всебічно усі докази по справі та дійшов до висновку про те, що позивач обґрунтовано включив суми податку на додану вартість, сплачені при придбані послуг у контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження-Дніпро» до податкового кредиту за січень 2014 року, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції без змін.

24 січня 2018 року справа № 804/17030/14 разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/8113/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 30012937, перебуває на податковому обліку з 17 серпня 1998 року, є платником податку на додану вартість з 10 вересня 1998 року, основним видом діяльності є реалізація спиртних напоїв, має ліцензію на виробництво алкогольних напоїв АЕ 259508, реєстраційний номер 444, з терміном дії з 21 грудня 2009 року до 21 жовтня 2014 року, за період перевірки використовувало в своїй діяльності офісні та складські приміщення: Завод вторинного виробництва алкогольних напоїв за адресою вул. Космічна,Б1, м. Синельникове Дніпропетровської області, Завод первинного виробництва виноматеріалів та вермутів за адресою: вул. Винозаводська, б.1 с. Ізюмівка Кіровського району А.Р. Крим.

Податковим органом у квітні 2014 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з платником податків Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження-Дніпро» за січень 2014 року, результати якої викладені в акті перевірки від 23 квітня 2014 року №244/22-04/30012937 (далі - акт перевірки).

Керівником податкового органу 15 травня 2014 року прийняте податкове повідомлення-рішення № , згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки, яким збільшено суму грошового зобов'язання на 1445000 грн. за порушення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 722500 грн. Судом першої інстанції встановлено, що грошове зобов'язання спірним податковим повідомленням-рішення визначене з податку на додану вартість, підставою застосування штрафних (фінансових) санкцій є пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Склад податкового правопорушення положень пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України за висновком податкового органу полягає у завищенні позивачем податкового кредиту січня 2014 року у сумі 1445000 грн. шляхом віднесення до його складу податку на додану вартість за взаємовідносинами із Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження - Дніпро» за обставин недоведеності їх здійснення, виду цих послуг, обсягів, якості та розрахунків.

Суди попередніх інстанцій установили, що між Товариством, як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження - Дніпро», як виконавцем укладено договори на надання послуг від 21 січня 2013 року та від 30 жовтня 2013 року, за умовами яких виконавець зобов'язався надати послуги в магазині «Золота Амфора», розташованому в м. Синельниково вул. Космічна,1 Дніпропетровської області щодо контролю товарного виду залишків готової продукції, контролю гарантійних строків зберігання, приведення пляшок до товарного вигляду (за необхідністю чистка, мойка, доклейка відклеєних кінців етикеток, контетикеток, кольєреток), візуального огляду на наявність помутніння та видимого осадку, розприділення залишків до реалізації в залежності від дати випуску, перевірки дотримання умов зберігання, контролю наявності повного асортименту товару, контролю викладки товару, а замовник зобов'язався прийняти виконані роботи в строки та порядку, передбаченому даним договором.

На виконання договору від 21 січня 2013 року позивачем надано акт наданих послуг № 3101183 від 31 січня 2014 року, де зазначено, що відповідно договору надані послуги, а саме, передпродажна підготовка товару, звіт про виконані роботи, де зазначено, що виконані послуги відповідно договору та оброблено 183 000 пляшок, податкову накладну № 3101183 від 31 січня 2014 року, вартість послуг за якою передбачена 1925160 грн., у тому числі податок на додану вартість складає 320860 грн., який включений позивачем до складу податкового кредиту.

На виконання договору від 30 жовтня 2013 року позивачем надано акт наданих послуг № 3101180 від 31 січня 2014 року, де зазначено найменування наданих послуг - аналіз та контроль діяльності логістичних складів, передпродажна підготовка товару, звіти про виконані роботи відповідно цього договору, в яких вказано, що виконані послуги відповідно договору та оброблено 386 796 та 596 764 пляшок, податкова накладна № 3101180 від 31 січня 2014 року, загальна вартість послуг за якою складає 1470840 грн., у тому числі 245140 грн. податок на додану вартість.

Між цими ж суб'єктами господарювання укладений договір від 30 грудня 2013 року, за умовами якого контрагент позивача, як виконавець зобов'язався здійснити печать та оформлення інформаційних проспектів в кількості 1 200 000 штук з послідуючим розповсюджуванням їх серед покупців магазинів у містах Києві, Дніпропетровську, Донецьку, Харкові, Одесі, Львові, Запоріжжі, Сімферополі, Севастополі, Херсоні, Черкасах, Кривому Розі, Полтаві, Вінниці, Луцьку, Хмельницьку та Житомирі, а Замовник (позивач у справі) зобов'язався прийняти виконані роботи в строк і в порядку, передбаченому договором.

На підтвердження виконання цього договору позивачем наданий акт наданих послуг від 31 січня 2014 року, де зазначено про виконані послуги щодо друкування та оздоблення інформаційних проспектів та їх подальше розповсюдження серед покупців магазинів та податкову накладну від 31 грудня 2014 року №3101181, якою визначена загальна сума послуг 2808000 грн., в тому числі податок на додану вартість 468000 грн.

Згідно договору від 30 грудня 2013 року укладеного між цими ж суб'єктами господарювання контрагент позивача, як виконавець, зобов'язався здійснити печать настільних календарів на 2014 рік в кількості 300000 штук з послідуючим розповсюдженням їх серед підприємств - покупців замовника та підприємств - потенційних покупців, а замовник зобов'язався прийняти виконанні роботи в строки та порядку, передбаченому даним договором.

На підтвердження виконання договору позивачем наданий акт наданих послуг від 31 січня 2014 року та податкова накладна від 31 січня 2014 року № 3101182, за якою загальна вартість послуг складає 2466000 грн., у тому числі податок на додану вартість 411000 грн., в розділі номенклатура товару вказано «Видання календарів з подальшим розповсюдженням серед підприємств-покупців».

Суд апеляційної інстанції зважаючи на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження-Дніпро» на момент складання первинних документів, включаючи податкові накладні мало загальну та спеціальну право дієздатність, той факт що податкові накладні надані позивачу, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, є належними та такими, що відповідають чинному законодавству, контрагентом позивача сформовано власні податкові зобов'язання у звітній податковій декларації, сплачено податок на додану вартість до бюджету, дійшов висновку щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту, відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та безпідставності збільшення відповідачем грошового зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції встановив та врахував те, що позивачем надано на перевірку первинні бухгалтерські документи, які підтверджували здійснення господарських операцій, і відповідачем не заперечується той факт, що надані документи оформлені згідно чинного законодавства, розрахунки за отримані послуги за наявності станом на 31 січня 2014 року кредиторської заборгованості у позивача перед його контрагентом 8670000 грн. не проведені, зазначивши при цьому, що відсутність оплати у звітному періоді, відповідно чинного законодавства, не впливає на право платника податку на декларування податкового кредиту з податку на додану вартість, вважає, що надані контрагентом послуги, зазначені в укладених договорах, використовувалися Товариством в господарській діяльності для стимулювання продажу алкогольної продукції, в зв'язку з чим позивач обґрунтовано включив суми податку на додану вартість, сплачені при придбанні послуг у контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження - Дніпро» до податкового кредиту за січень 2014 року, внаслідок чого податкове повідомлення - рішення податкового органу підлягає скасуванню.

Суд з огляду на аналіз положень пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, якою встановлено, що право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає у разі здійснення зокрема операцій з придбання послуг за умови їх використання в оподаткованих операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку, вважає, що під час перевірки та впродовж судового розгляду справи судами попередніх інстанцій позивачем не надано доказів використання придбаних послуг в оподаткованих операціях у межах провадження господарської діяльності.

Суд визнає, що понесені Товариством витрати на придбання послуг є витратами на збут та витратами на передпродажну підготовку товарів, різновидами витрат, пов'язаними з операційною діяльністю в розумінні пунктів 17 та 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України19 січня 2000 року за №27/4248), є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, джерелом права, яке застосовується судом відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого підлягає застосуванню у межах спірних правовідносин.

Участь послуг шляхом включення їх до собівартості реалізованої Товариством продукції не доведена, що з огляду на положення належності доказів встановлених частиною першою та другою статті 73, допустимості доказів встановлених частиною другою статті 74, достатності доказів встановлених статтею 76 Кодексу адміністративного судочинства України, унеможливлює прийняття позиції суду апеляційної інстанції про використання придбаних послуг в оподаткованих операціях у межах провадження господарської діяльності позивача, як платника податку на додану вартість.

Щодо належного підтвердження господарських операцій долученими до матеріалів справи первинними документами, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості використання долучених до матеріалів справи первинних документів у якості підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Суд визнає, що жодним із наданих позивачем документів господарська операція в розумінні статті першої Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-14, як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, не відображена.

Посилання суду апеляційної інстанції на відповідність наданих позивачем документів з посиланням на те, що в актах зазначено саме ті послуги, які передбачені укладеними між позивачем та його контрагентом договорами, є неприйнятними з огляду на те, що наведення актами надання послуг їх найменування кількості та суми, без змісту та обсягу господарської операції, особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій, доводить невідповідність актів вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», що унеможливлює формування на їх підставі бухгалтерського обліку.

Суд визнає відсутність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Недоведеність факту отримання послуг та їх використання в оподаткованих операціях у межах провадження господарської діяльності позивача, як платника податку на додану вартість, обумовлює безпідставність формування податкового кредиту Товариством на підставі податкових накладних, виданих його контрагентом.

Припущенням відповідача про неможливість здійснення господарських операцій контрагентом позивача є неприйнятними з огляду на неналежність такого виду доказів та можливості його використання в межах розгляду справи за положеннями адміністративного судочинства, що само по собі не може бути підставою для позбавлення права позивача на податковий кредит, разом із цим висновок у цій частині не впливає на правомірність збільшення грошового зобов'язання податковим органом спірним податковим повідомленням-рішенням, і як наслідок цього застосування штрафних фінансових (санкцій).

Верховний Суд визнає, що судом апеляційної інстанцій скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, внаслідок чого Суд скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року скасувати.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року у справі №804/17030/14 залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер