Справа № 809/1024/18
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" жовтня 2018 р. справа № 809/1024/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Грицюка П.П.,
при секретарі Ткачук І.М.,
за участю: позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 комісія УМВС України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі-відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 комісія УМВС України в Івано-Франківській області, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, щодо не прийняття рішення у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням нового відсотка втрати працездатності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 21.10.2015 №850; зобовязати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 21.10.2015 №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення відсотка втрати працездатності, а саме станом на 19.04.2017 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення Міськрайонного суду від 20.12.2017 року по справі № 346/5332/17 ОСОБА_2 комісією УМВС в Івано-Франківській області направлено до Міністерства внутрішніх справ документи ОСОБА_1 з висновком щодо виплати грошової допомоги для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 21.10. 2015 №850. Проте, Департамент фінансової політики Міністерства внутрішніх справ листом від 18.05.2018 року № 15/2-1766 повернуло матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги позивачу без прийняття рішення. Позивач вважає дії МВС України, щодо повернення матеріалів без прийняття рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги, як особі якій встановлено 3 групу інвалідності 04.04.2016 року вперше та 19.04.2017 року встановлено 55 % втрати працездатності повторно протиправними, та такими, що порушують його права, внаслідок чого звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та залучено ОСОБА_2 комісію УМВС в Івано-Франківській області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
26.07.2018 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяву Міністерства внутрішніх справ України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження №809/1024/18 залишено без задоволення (а.с. 39-40).
26.06.2018 року ОСОБА_2 комісія УМВС України в Івано-Франківській області направила на адресу суду пояснення до позову, в яких третя особа не погоджується з обставинами викладеними в позові, тому що у відповідності до п. 4 Порядку позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки з дати первинного огляду пройшло більше двох років (а.с. 21-22).
13.08.2018 року позивачем подано суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що постановою Коломийського міськрайонного суду від 20.12.2017 року справа № 346/5332/817, яка набрала законної сили, встановлено факт отримання ОСОБА_1 вперше інвалідності та нового відсотку втрати працездатності. Вказав, що правових підстав щодо обовязку направлення документів до відповідача про прийняття рішення по виплаті одноразової грошової допомоги зазначати не буде, оскільки вони встановлені рішенням суду, яке додано до позовної заяви, і відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України не доказуються при розгляді справи (а.с.52).
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року призначено судовий розгляд справи на 05.09.2018 року (а.с. 41-42).
У звязку з перебуванням судді у відпустці судове засідання відкладено на 14.09.2018 року, що підтверджено довідкою (а.с. 94).
Судові засідання призначені на 14.09.2018, 27.09.2018, 12.10.2018 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 205 КАС України відкладались у звязку із відсутністю відомостей про вручення поштового відправлення Міністерства внутрішніх справ України.
Для зясування причин не повернення рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення судом 27.09.2018 року направлено лист (а.с.109).
08.10.2018 року Івано-Франківська дирекція ПАТ «Укрпошта», повідомила, що рекомендовані повідомлення про вручення не були повернуті у звязку з технічним збоєм (а.с. 111).
12.10.2018 року судом направлено повістку про виклик до суду на 29.10.2018 року. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які були надіслані на 27.09.2018 року та на 12.10.2018 року повернулись на адресу суду 18.10.2018 року.
Причини своєї неявки відповідач не повідомив, із клопотаннями про відкладення розгляду справи чи її розгляду без представника відповідача, останній до суду не звертався.
Частиною 1, п. 1 ч. 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Судом, за умови належного повідомлення відповідача про розгляд справи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжено розгляд справи за відсутності відповідача на підставі частини 1, п 1 ч 3 ст. 205 даного Кодексу.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не зявився, хоча про дату, час і місце цього засідання повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомляв.
Суд, у відповідності до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши усні пояснення позивача, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
ОСОБА_1 відповідно до виписки з акта огляду медико соціальної експертної комісії від 13.04.2016 року встановлено з 04.04.2016 року по травень 2017 року, III групу інвалідності (а.с. 56).
19.04.2017 року позивачу видана довідка Івано-Франківської обласної медико-соціальної експертної комісії, відповідно до якої йому встановлено ступінь втрати працездатності 55 %, із зазначенням причини інвалідності травма, пов'язана з виконанням службових обовязків, свідоцтво № 45 від 28.09.2011 року, наказ № 420 від 05.06.2012 року (а.с. 9).
Постановою Коломийського міськрайоного суду від 20.12.2017 року у справі № 346/5332/17, позов задоволено, визнано неправомірними дії ОСОБА_2 комісії УМВС в Івано-Франківській області щодо прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, оформленої листом від 08 серпня 2017 за № Ж-73/108/29-2017. Визнано неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 комісії УМВС в Івано-Франківській області щодо неподання до Міністерства Внутрішніх справ України документів, передбачених п. 8 постанови КМУ №850 від 21.10.2015 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» , № 850 від 21 жовтня 2015 року, та висновку щодо виплати грошової допомоги стосовно ОСОБА_1 Зобов'язано ОСОБА_2 комісію УМВС в Івано-Франківській області направити до Міністерства Внутрішніх справ України документи ОСОБА_1 з висновком щодо виплати грошової допомоги для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», № 850 від 21 жовтня 2015 року (а.с. 10-14).
ОСОБА_2 комісія УМВС України в Івано-Франківській області в свою чергу відповідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 21.10.2015 №850, сформувала та направила висновок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу в зв'язку із встановленням йому відповідної групи інвалідності.
ОСОБА_2 комісія УМВС України в Івано-Франківській області листом від 29.05.2018 року № 239/108/29-2018 року повернула матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги позивачу без прийняття рішення (а.с. 7).
Позивач вважає бездіяльність МВС України, щодо повернення матеріалів без прийняття рішення про призначення та виплати одноразової грошової допомоги протиправною, та такою що порушує його права, внаслідок чого звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ (далі - Закон №565-ХІІ) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.
Згідно частини 6 ст. 23 Закону №565-ХІІ передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_3 України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання ст. 23 Закону №565-ХІІ, Кабінет ОСОБА_3 України постановою від 21.10.2015 №850 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850), який є чинним на момент вирішення даного спору судом.
Згідно п. 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 2,3 п. 3 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі: - установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;
- часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальними експертними комісіями, - у розмірі, що визначається у відсотках 100-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому розмір грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб.
Відповідно до п. 4. Порядку №850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Судом встановлено, що відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої на підставі акту огляду МСЕК № 260, у зв'язку з травмою пов'язаною з виконанням службових обов'язків ОСОБА_1 29.02.2012 року, визначено 25 % втрати працездатності (а.с. 92).
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що він отримав вказану суму грошової допомоги. Однак, вважав, оскільки йому встановлено 13.04.2016 року III групу інвалідності вперше, а 19.04.2017 року встановлено ступінь втрати працездатності 55 %, він має право на грошову допомогу так як від дня встановлення інвалідності не пройшло двох років.
Відповідно до пункту 4 Порядку №850 виплату одноразової грошової допомоги при повторних оглядах МСЕК обмежено терміном 2 роки, який дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі. Крім того, вказано, що така виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Як уже встановлено судом згідно наданих учасниками справи письмових доказів (довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої на підставі акту огляду МСЕК № 260, у зв'язку з травмою пов'язаною з виконанням службових обов'язків ОСОБА_1 29.02.2012 року та висновку від листопада 2012 року про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно Законом України від 20.12.1990 року № 565-XII «Про міліцію»), первинний огляд МСЕК позивача з установленням відсотка втрати працездатності відбувся у 29.02.2012 року, а повторний 13.04.2016 року, що перевищує встановлений Порядком №850 термін.
Таким чином, оскільки після первинного огляду МСЕК, за результатами якого позивачу встановлено 25% втрати працездатності та виплачено страхову суму за державним обовязковим особистим страхуванням, пройшло більше 2 років, правових підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням ІІI групи інвалідності відповідно до умов Порядку №850 немає, так як право на доплату такої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми, мають лише ті працівники міліції, яким вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності згідно рішення МСЕК встановлено під час повторного огляду, проведеного протягом двох років з моменту первинного огляду.
Таким чином, Міністерством внутрішніх справ України 05.04.2017 правомірно відмовлено позивачу у призначенні грошової допомоги на підставі пункту 4 Порядку №850.
Щодо позовних вимог про зобовязання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 21.10.2015 №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення відсотка втрати працездатності, а саме станом на 19.04.2017 року суд зазначає наступне.
Пунктом 7 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Згідно пункту 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
Пунктом 9 Порядку №850 встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Аналіз зазначених норм Порядку дає підстави для висновку, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією Міністерства внутрішніх справ України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, покладено обовязок по здійсненню відповідних процедурних дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги.
Слід зазначити, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Верховним Судом 13 квітня 2018 року надано науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією.
Так, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
При реалізації дискреційного повноваження суб'єкт владних повноважень зобов'язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
Критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об'єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
Таким чином, Міністерство внутрішніх справ України наділено дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а тому суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб'єкта владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги про зобовязання відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та нарахувати позивачу одноразову грошову допомогу до задоволення не підлягають.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), вул. Пискавецька, 2, с. Рунгури, Коломийський район, Івано-Франківська область,78272;

Міністерство внутрішніх справ України (), вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ,01024;

ОСОБА_2 комісія Управління Міністерства внутрішніх справ в Івано-Франківській області (), вул. А. Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

Рішення складене в повному обсязі 02 листопада 2018 р.