Справа № 2040/5892/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 жовтня 2018 р. № 2040/5892/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання - Денисенко А.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 23.11.2017р.)

представника відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 04.01.2018р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,61093, код ЄДРПОУ) до Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_4 (вул. Шевченко, буд. 315 А,м. Харків,61033, , Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у місті Харкові (вул. Шевченка, буд. 315-А,м. Харків,61033,

про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовними вимогами та просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати незаконною бездіяльність відповідача 1 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді позивачу на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017р.;

зобовязати відповідача 2 надати позивачу повну та обґрунтовану відповідь на скаргу від 26.12.2017р.;

зобовязати відповідача 2 провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти № 9 батальйону № 1 лейтенанта поліції ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.12.2017 року звернувся до Начальника Управління патрульної поліції в м. Харкові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 зі скаргою на незаконні дії працівника патрульної поліції інспектора роти № 9 батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_5

Листом від 01 лютого 2018 року за №Г-2335/41/14/01-2018 позивач отримав відповідь на вищезазначену скаргу, яка, на його думку, є неповною та необґрунтованою. Зокрема, як вказує позивач, йому не було повідомлено чи була проведена службова перевірка (розслідування) щодо дій ОСОБА_5 з підстав, викладених в скарзі позивача, а також не повідомлено, якщо така перевірка була проведена, її наслідки.

Також позивач зазначає, що відмова у прийнятті рішення про призначення службового розслідування та притягнення працівника патрульної поліції до адміністративної та дисциплінарної відповідальності є необґрунтованою та безпідставною.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві та з урахуванням наданих суду пояснень.

Відповідач позов не визнав та надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивачу на його скаргу було надано вичерпну та обґрунтовану відповідь у відповідності до вимог чинного законодавства. Стосовно проведення службового розслідування зазначив, що дане питання регулюється Інструкцією про проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України 01.02.2018 р. за №230. В ході розгляду скарги позивача відповідачем не було встановлено будь-яких фактичних даних, які б свідчили про наявність підстав для проведення службового розслідування.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи про необґрунтованість заявлених позовних вимог, що викладені у відзиві на позову заяву, який надійшов до суду.

Судом провадження у справі відкрито 08.08.2018р.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Фактичні обставини справи, встановлені судом, полягають в наступному.

Згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 988727 від 20.07.2016р. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказану постанову винесено інспектором роти № 9 з батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенантом поліції ОСОБА_5

Згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2017р. вказану постанову було скасовано.

26.12.2017р. позивач в особі свого представника ОСОБА_6 звернувся із скаргою до в.о. начальника УПП в м. Харкові ДПП старшого лейтенанта ОСОБА_4 та просив повідомити, чи проводилась за вказаним фактом службова перевірка, чи був притягнутий до відповідальності інспектор роти № 9 батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_5;

- в разі не проведення службової перевірки, провести службову перевірку щодо дій інспектора роти № 9 батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_5, який виніс незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПС2 № 988727 від 20.07.2016 р.;

- притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності інспектора роти № 9 батальйону № 1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_5 за порушення ЗУ Про Національну поліцію, Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обовязків;

- відповідно до ч. 1 абз. 4 ст. 19 ЗУ Про звернення громадян подану скаргу розглянути за його участю або участю його представника;

- розглянути скаргу у термін, встановлений ст. 20 ЗУ Про звернення громадян;

- письмово проінформувати про прийняте рішення негайно після його прийняття, а у випадку продовження строку розгляду скарги повідомити про це.

Відповідачем 1 листом від 01.02.2018р. за № Г-2336/41/14/01-2018 позивачу надано відповідь (а.с. 11-12), згідно якої повідомлено, що за наслідками розгляду скарги не встановлено будь-яких фактичних даних, які б обєктивно свідчили на користь наявності законних підстав для задоволення всіх вимог позивача, в звязку з чим розгляд скарги закінчено. Разом з тим, в цьому ж листі зазначено, що наведені позивачем вимоги є такими, що лише частково підлягають задоволенню, а саме вимоги, викладені в п.п. 1,2,4,5,6 є обґрунтованими і фактично задоволеними, а зазначена в п. 3 (щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної та дисциплінарної відповідальності) є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Не погодившись із вказаною відповіддю, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Правове регулювання спірних відносин полягає в наступному.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами права на звернення врегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року №393/96-ВР.

Статтею 1 Закону України Про звернення громадян визначено право громадян України звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 Закону України Про звернення громадян, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст. 4 Закону України Про звернення громадян, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).

Відповідно ст. 18 Закону України Про звернення громадян, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Також, ст. 19 Закону України Про звернення громадян встановлює обов'язок органу державної влади обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, а також на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Судом в даній справі встановлено, що відповідач, розглянувши скаргу позивача, надіслав зазначений вище, в якому зазначив, що пункти 1,2,4,5,6 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а пункт 3 є безпідставним і задоволенню не підлягає, а також повідомив, що підстави для притягнення поліцейського до відповідальності відсутні.

При цьому слід дійти висновку, що відповідач обмежився формальною відповіддю, не надавши повного обґрунтування своїх висновків та не розглянувши належним чином всі пункти. Крім того, як вбачається з вказаної відповіді, скарга позивача розглядалася без участі позивача чи його представника, хоча вона містила законодавчо обґрунтоване клопотання про такий розгляд за участю заявника або його представника.

Виходячи з цього, не можна вважати, що скарга позивача була розглянута у повному обсязі та у відповідності до вимог законодавства.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконною бездіяльності відповідача 1 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді в даній справі.

Що стосується позовної вимоги про зобовязання Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1. Інструкції про проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України 12.03.2013 року за №230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС (особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно п.п. 2.2.1 п. 2.2. Інструкції, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Пунктом 2.5 Інструкції передбачено, що підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

В даній справі постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2017р. року по справі № 640/5949/17 постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серія ПС № 988727 від 20.07.2016р., яка була винесена ОСОБА_5 скасовано.

Розвязуючи спір в частині вимог про зобов'язання провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійній придатності працівника поліції, суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У спірних правовідносинах права позивача були повністю поновлені згідно вказаної вище постанови Київського районного суду міста Харкова.

При цьому реалізація наміру домогтись припинення проходження (у формі звільнення) поліцейським публічної служби в органах національної поліції України, вимога про що містилася в скарзі позивача, за своєю правовою суттю та змістом не є способом поновлення права особи у публічних правовідносинах.

Суд звертає увагу, що згідно змісту вимог скарги позивача 26.12.2017р., він просив, зокрема, призначити службову перевірку відносно поліцейського, рішення якого у вигляді постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, було скасовано судом.

Суд зауважує, що правовідносини з проходження публічної служби в органах та підрозділах Національної поліції України унормовані, Положення названого вище Закону, зокрема, ст.70, передбачає можливість прийняття рішення виключно про призначення стосовно поліцейського службового розслідування, а не службової перевірки (на чому наполягав позивач у поданій скарзі). Крім того, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення само по собі не створює умов для проведення службового розслідування щодо посадової особи, яка її винесла.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині та вважає, що права позивача можуть бути належним чином поновлені шляхом повторного, повного та всебічного розгляду скарги згідно приписів законодавства.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову, а саме: необхідність визнання незаконною бездіяльності відповідача 1 при розгляді скарги позивача від 26.12.2017р. щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді, а також зобовязання відповідача 1 повторно розглянути вказану скаргу та надати на неї повну та обґрунтовану відповідь з урахуванням висновків суду.

При цьому позовні вимоги про зобовязання відповідача 2 провести службове розслідування задоволенню не підлягають.

Відносно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивач у своїй позовній заяві просив суд про відшкодування судових витрат у справі.

За визначенням ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В свою чергу, у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАСУ до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАСУ).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАСУ).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАСУ). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат позивачем надані суду договір про надання правової допомоги № 40 НП від 05.07.2018р., завдання, кошторис наданих послуг, акт виконаних робіт з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом позивача, квитанція про сплату.

Згідно вказаних документів, гонорар адвоката позивача становить 5000,00 грн., при цьому відповідно до акту виконаних робіт №1 від 23.07.2018 року загальна сума витрат становить 3000,00 грн.

Таким чином позивач поніс витрати на правничу допомогу, яка підтверджується актом виконаних робіт №1 від 23.07.2018 року у розмірі 3000,00 грн. та згідно наявних матеріалів справи документально доведено вказаний факт понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу.

Згідно з положеннями ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4, Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у місті Харкові про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017р.

Зобов'язати Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 повторно розглянути скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 26.12.2017р. та надати повну та обґрунтовану відповідь ОСОБА_3 на скаргу з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) грошові кошти на відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у місті Харкові.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішеннявиготовлений 02 листопада 2018 року.

Суддя О.В. Панченко