Справа № 161/5248/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/1899/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Джули В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 серпня 2018 року у справі за його позовом до старшого інспектора ВМАЗ Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Лісінського Олександра Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

суддя у І інстанції Ковтуненко В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 11 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

5 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії БР № 771817 від 31 березня 2018 року в справі про адміністративне правопорушення та закрити справу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 серпня 2018 року у справі № 161/5248/18 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень доведено суду правомірність прийняття постанови про адміністративне правопорушення серії БР № 771817 від 31 березня 2018 року, яка за формою та змістом відповідає вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), оскільки в ній містять всі дані, як того вимагається даною нормою права. При цьому позивачем взагалі не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем у справі при складанні постанови було невірно кваліфіковано дії водія та допущено порушення вимог статті 283 КУпАП. На думку скаржника, ним порушено вимоги дорожнього знаку 3.21 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), а не 5.11 ПДР, як зазначено в оскаржувані постанові. Тому допущене правопорушення має бути кваліфіковано за частиною 1 статті 122 КУпАП, а не за частиною 3 цієї ж статті. Крім того, відеозапис не є належним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки він не зазначений в постанові про адміністративне правопорушення.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 та частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як слідує з матеріалів справи, 31 березня 2018 року старшим інспектором ВМАЗ Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Лісінським О.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за частиною 3 статті 122 КУпАП на ОСОБА_2 у виді штрафу у розмірі 510 грн. за те, що той 31 березня 2018 року о 14.50 годин, керуючи транспортним засобом «PEUJEOT» 107 д.н.з. НОМЕР_1 на вул. Винниченка в м. Луцьку здійснив рух по смузі для громадського транспорту, позначеній знаком 5.11 ПДР, чим порушив пункт 17.1 ПДР.

Відповідно до пункту 17.1 ПДР На дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів.

Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він встановлений. Дія знака, що встановлений праворуч від дороги, поширюється на праву смугу руху.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, покликання апелянта на те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського є неналежним доказом, є безпідставним.

Крім того, покликання позивача на ту обставину, що ним порушено вимоги знаку 3.21 ПДР, а не знаку 5.11 ПДР апеляційним судом до уваги не приймається, оскільки відповідачем встановлено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом по смузі руху, позначені знаком 5.11 ПДР. При цьому, факт керування транспортним засобом по вул. Винниченка у м. Луцьку позивачем не заперечується.

Одночасно апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що відсутність у оскаржуваній постанові прізвища, імені та по-батькові особи, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення, не впливає на суть спору, оскільки такі фактичні дані зазначені позивачем у своїй позовній заяві, а отже були йому відомі. Окрім того, ця обставина не спростовує наявність у діях позивача складу вчиненого адміністративного правопорушення.

У відповідності до приписів статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду із задоволенням позову ОСОБА_2

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 серпня 2018 року у справі № 161/5248/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко

Постанова у повному обсязі складена 29 жовтня 2018 року.