Справа № 161/8979/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/1898/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Большакової О.О.,

секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області (головуючий суддя Кихтюк Р.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 10 год 42 хв 11 вересня 2018 року у справі №161/8979/18 за позовом ОСОБА_3 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

08.06.2018 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради, просила скасувати постанову №551 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 31 травня 2018 року, якою визнано винною та притягнено ведучого спеціаліста по роботі з нерухомістю ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що дозвільну процедуру ПАТ КБ «ПриватБанк» на розміщення тимчасової споруди не проходив, паспорта прив'язки не отримував, чого не оспорила й позивач зазначивши, що саме до покладених на неї обов'язків належить питання оформлення дозвільних документів. Враховуючи, що позивач, будучи посадовою особою уповноваженою ПАТ КБ «ПриватБанк», для оформлення дозвільних документів стосовно тимчасової споруди належним чином не вжила заходів для своєчасного оформлення вказаних документів для розміщення банківського модуля, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушень при накладенні адміністративного стягнення на позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2018 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в оскаржуваній постанові №551 відсутнє чітке посилання на норму закону, порушення якої тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.152 КУпАП. Скаржник вказує, що тимчасова споруда знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ще з 2012 року, що підтверджується договором оренди земельної ділянки. Зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не вказано, яким саме належним чином позивач не вжила заходи для своєчасного оформлення документів, що це за заходи, та в чому саме полягала вина позивача.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що позивач, яка є посадовою особою, уповноваженою ПАТ КБ «ПриватБанк» для оформлення дозвільних документів, не звернулась вчасно для узаконення тимчасової споруди, а отже, дана тимчасова споруда знаходиться на земельній ділянці без законних підстав.

В судовому засіданні представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції, позивач в судове засіданні не з'явився, явку повноважного представника не забезпечив, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржене рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2017 інспектором відділу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради складено протокол №1196, згідно з яким 15.05.2018 о 09 год 15 хв. виявлено, що провідний спеціаліст по роботі з нерухомістю ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 самовільно (без відповідних дозвільних документів) розмістила тимчасову споруду на АДРЕСА_1, що у м.Луцьку, що є порушенням ст.152 КУпАП, пп.2.5.5.1.13 Правил благоустрою міста Луцька від 29.01.2009 №44/2 (а.с.5).

31.05.2018 адміністративною комісією при виконавчому комітеті Луцької міської ради за результатами розгляду вказаного протоколу винесено постанову №551, якою ОСОБА_3 визнано винною та притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.6).

Вважаючи, що вказана постанова є протиправною, ухваленою з порушенням норм законодавства, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради, (далі - КУпАП) встановлено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 218 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, статтею 152 КУпАП, розглядають адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV (далі - Закон №2807-IV) на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону №2807-IV об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №2807-IV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 №44/2 затверджено Правила благоустрою міста Луцька (далі - Правила), які установлюють порядок благоустрою та утримання територій об'єктів благоустрою міста Луцька, визначають права та обов'язки учасників правовідносин у сфері благоустрою на території міста та підпунктом 2.5.1.9 пункту 2.5 яких закріплено право власників об'єктів благоустрою розміщувати елементи зовнішньої реклами, рекламоносії, малі архітектурні форми та елементи зовнішнього благоустрою на підставі проектної, дозвільної документації, затвердженої в установленому порядку.

Згідно з підпунктом 2.5.5.1.13 пункту 2.5 Правил, на об'єктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

Відповідно до п.9.2 Правил підставою для проведення робіт з встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд є дозвіл (ордер) на проведення робіт з благоустрою, який видається за наявності дозволу на розміщення тимчасових споруд, виданого дозвільними органами в установленому порядку.

Згідно з пп.9.3.5 п.9.3 малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується, як самовільне зайняття/захоплення землі.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що суб'єктом порушення правил благоустрою територій населених пунктів, яке полягає у самовільному (без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації) розміщенні (встановленні) малих архітектурних форм, тимчасових споруд, є особа, яка здійснила таке розміщення (встановлення).

При цьому, законодавець розмежовує поняття «мала архітектурна форма» - «елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою» та «тимчасова споруда» - «одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту».

З матеріалів справи встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало розміщення без дозвільних документів тимчасової споруди - банківського модуля по АДРЕСА_1 м.Луцьк.

Згідно з Договором оренди землі від 21.03.2012 територіальна громада м.Луцька Волинської області (Орендодавець) надає, а ПАТ КБ «ПриватБанк» (Орендар) в строкове платне користування земельну ділянку (землі житлової та громадської забудови), яка знаходиться в м.Луцьку, АДРЕСА_1, загальною площею 0,0025 га, на земельній ділянці розміщений об'єкт нерухомого майна - банківській модуль. Строк дії договору - 5 років.

У зв'язку з закінченням дії вказаного договору актом від 08.11.2017 земельна ділянка площею 0,0025 га в м.Луцьку, АДРЕСА_1, повернута Орендодавцеві.

Відтак, банківський модуль (тимчасова споруда) в м.Луцьку, АДРЕСА_1, встановлено ще у 2012 році, що спростовує формулювання складу правопорушення як «самовільне без дозвільних документів розміщення тимчасової споруди» як щодо особи правопорушника, так і щодо самовільності встановлення банківського модуля.

В силу закріпленого ст.7 КУпАП принципу законності ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, суб'єкт владних повноважень використовуючи владні повноваження, зобов'язаний зібрати докази, які б підтверджували, що суб'єктом правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП (самовільного без дозвільних документів розміщення тимчасової споруди по АДРЕСА_1, м.Луцьк), є саме ОСОБА_3, як ведучий спеціаліст по роботі з нерухомістю ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як вбачається з матеріалів справи акт приймання-передачі земельної ділянки від 08.11.2017 (повернення земельної ділянки орендодавцю) підписано від сторони «Орендаря» керівником напрямку філії «Волинське головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» Ю.А.Лучко згідно з довіреністю за №7696-К-О від 27.12.2016. За підписом Лучко Ю.А. скеровано листи ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.05.2018 «Про дозвіл на розміщення стаціонарної тимчасової споруди» у ПАТ «Укртелеком» та ПАТ «Волиньгаз».

Аналіз норм чинного законодавства та встановлених обставин у справі дає можливість суду апеляційної інстанції дійти переконання, що Постанова №551 від 31.05.2018 не містять доказів вчинення адміністративною комісією дій спрямованих на з'ясування суб'єктивної сторони складу правопорушення, зокрема, не встановлено ким, в який період часу, на якій підставі було здійснено саме встановлення тимчасової споруди і хто був наділений повноваженнями на підписання документів на узаконення встановлення тимчасової споруди (банківського модуля). В свою чергу, покладений посадовою інструкцією обов'язок щодо пролонгування договору оренди земельної ділянки, на якій з 2012 року розміщений банківський модуль, не є підставою відповідальності позивача за ст.152 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП, не доведено дотримання при винесені постанови №551 від 31.05.2018 вимог статей 245, якою визначено завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення, та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин, вирішення справи про адміністративне правопорушення в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовано норми матеріального права, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати та відповідно до ст.286 КАС України скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо судового збору, то такий, в силу приписів ст.139 КАС України, не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 229, 250, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року у справі №161/8979/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову №551 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 31 травня 2018 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
О. О. Большакова
Повне судове рішення складено 30.10.2018