Справа № 442/5609/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року№ 857/1048/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції на рішення Дрогобицього міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2018 року у справі №442/5609/18 (суддя Павлів З.С., м.Дрогобич) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Чеченіна Віталія Станіславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Чеченіна В.С. (далі - Управління; Інспектор відповідно) в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.05.2018 серії АР №882756 (далі - Постанова); провадження по адміністративній справі щодо адміністративного правопорушення передбаченого статтею 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) закрити у зв'язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Дрогобицього міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано дії Інспектора щодо складання Постанови протиправними. Постанову скасовано.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило Управління, яке із покликанням неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо належного та своєчасного повідомлення учасника справи про її розгляд, порушивши тим самим принцип загальних засад змагальності сторін та унеможливив підготовку відповідача до судового засідання, а також позбавив останнього права участі у судовому засіданні. Також вказав, що визнаючи дії Інспектора щодо складання Постанови протиправними суд вийшов поза межі наданих йому частиною третьою статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) прав. Зазначає, що Постанова є правомірною та прийнята Інспектором на підстав та у межах наданих законом повноважень.

Позивач відзиву на апеляцій скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 КАС, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що документального доведення факту перевантаження позивачем транспортного засобу та порушення Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 10.10.2001 (далі - ПДР) поліцейським на місці зупинки надано не було.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, однак судове рішення не може бути залишено без змін, з огляду на таке.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що о 12/10 год 13.02.2018 позивач рухаючись транспортним засобом марки DAF ХF95.1130, номерний знак НОМЕР_1 на трасі М-18 Новомосковському районі Дніпропетровської області порушив правила перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів, чим порушив вимоги пункту 22.5 ПДР.

На підставі наведеного, Інспектором винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а.с.18).

Позивач по справі не погоджується з винесеною щодо нього Постановою, та вказує, що документального доведення факту перевантаження транспортного засобу та порушення ПДР поліцейським на місці зупинки надано не було. Крім того, Інспектором було проігноровано доводи водія про те, що фактична маса автомобіля не перевищувала 40 тонн та не дотримано вимоги «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального коритсування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри, яких перевищують нормативні» затвердженого постановою КМУ від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок) .

Згідно з пунктом 22.5 розділу 22 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до статті 132-1 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом пункту 1 Порядку він визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

У пункті 2 Порядку вказано, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (підпункт 4 пункту 2 Порядку).

Відповідно до пункту 3 Порядку габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктом 16 Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі пред'явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється (пункт 18 Порядку).

З матеріалів справи видно, що на час зупинки та винесення оскаржуваної Постанови у позивача в наявності була міжнародна автомобільна накладна (CMR) - це документ, який супроводжує вантаж при перевезенні його автомобільним транспортом.

В пунктах 10 та 11 транспортної накладної вказана вага вантажу з брутто (маса товару з упаковкою) та нетто (маса товара без упаковки).

Маса товару з упаковкою становила 20360 кг, без упаковки 20000 кг (а.с.12).

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із наведеного вище вбачається, що документального доведення факту перевантаження позивачем транспортного засобу та порушення ПДР Інспектором під час винесення Постанови наведено не було.

У Постанові не зазначені будь які докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі не наводить жодних доводів щодо того, яким чином ним було встановлено, що маса транспортного засобу позивача перевищує встановлено допустимі норми.

Враховуючи фактичні обставини справи, та зважаючи не те, що апелянтом не спростовано доводів позивача щодо безпідставного винесення Постанови, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів для констатування факту порушення ОСОБА_1 вимог ПДР і накладення на нього адміністративного стягнення передбаченого статтею 132-1 КУпАП.

Разом з тим, задовольняючи позов шляхом визнання дій Інспектора протиправними та скасовуючи Постанову, суд першої інстанції не дотримався вимог частини третьої статті 286 КАС, згідно якої за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, дійшовши висновку про безпідставність винесення оскаржуваної Постанови та недоведеність скаржником належними доказами обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд у межах наданих йому повноважень мав скасувати Постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи скаржника стосовно неналежного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Так, за змістом статті 268 КАС у справах, визначених, зокрема статею 286 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи видно, що 23.08.2018 судом було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі у якій також вказувалась про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с.16).

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що вказану ухвалу ним отримано 03.09.2018, тобто вже після проголошення оскаржуваного рішення суду (а.с.31-32).

При цьому, за номером штрих-кодового ідентифікатора 027 на конверті, що відправлявся судом із позначкою судова повістка можна відстежити, що лист із повідомленням відповідача про розгляд справи був прийнятий у поштовому відділені лише 27.08.2018, тобто за два дні до дати слухання справи.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, що могли бути підтвердженням негайного повідомлення відповідача та про дату, час і місце розгляду справи, не тільки поштовим але і іншими засобами зв'язку.

Таким чином, встановлено, що судом не було вжито передбачених статтею 268 КАС заходів для належного та негайного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

За змістом пункту 3 частини третьої статті 317 КАС порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що має наслідком його скасування та прийняття нового рішення про задоволення позову у відповідності до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Дрогобицього міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 травня 2018 року серії АР №882756 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула