Справа № 826/2501/15
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року

Київ

справа №826/2501/15

адміністративне провадження №К/9901/1647/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі – Суд):

Судді-доповідача – Бевзенка В.М.,

Суддів: Шарапи В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/2501/15

за позовом Кульбако Валентина Петровича

до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Кульбако Валентина Петровича

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2015 року (головуючий – Іщук І.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді – Літвіної Н.М., суддів – Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.),

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Кульбако Валентин Петрович (далі - Кульбако В.П., позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, далі - відповідач), в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати дії Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 37405284) щодо звільнення Кульбако В.П. з посади заступника начальника управління транспорту та пасажирських перевезень – начальника відділу координації роботи пасажирського транспорту протиправними;

- визнати протиправними та скасувати накази Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.12.2014 № 62-К та від 05.01.2015 № 2В;

- поновити Кульбако В.П. на посаді заступника начальника управління транспорту та пасажирських перевезень - начальника відділу координації роботи пасажирського транспорту Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- стягнути із Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Кульбако В.П. заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 22862,19 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення Кульбако В.П. на посаді заступника начальника управління транспорту та пасажирських перевезень - начальника відділу координації роботи пасажирського транспорту Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та стягнення на користь Кульбако В.П. заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- стягнути із Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Кульбако В.П. моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

26 березня 2015 року Окружний адміністративний суд м. Києва вирішив:

- у позові Кульбако В.П. відмовити повністю.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

28 травня 2015 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:

- апеляційну скаргу Кульбако В.П. залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2015 року – без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2015 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Кульбако В.П., яка у січні 2018 року передана на розгляд до Верховного Суду.

У касаційній скарзі скаржник просить:

- скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року;

- прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог Кульбако В.П.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:

Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень допущено порушення норм матеріального та процесуального права, тому такі рішення є незаконними.

Крім того, в касаційній скарзі позивач вказує, що відповідач спричинив своїми діями позивачу моральні страждання, які призвели до втрати ним нормальних життєвих зв’язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Департаменту транспортної інфраструктури від 04.12.2014 р. № 62-К Кульбако В.П. – заступнику начальника управління транспорту та пасажирських перевезень – начальнику відділу координації роботи пасажирського транспорту надано невикористану частину щорічної основної відпустки за період з 30.10.2012 р. по 29.10.2013 р. на 2 календарні дні та за період роботи з 30.10.2013 р. по 29.10.2014 р. на 28 календарних днів (усього 30 календарних днів) з 05.12.2014 р. по 03.01.2015 р. з наступним звільненням.

Наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.01.2015 р. № 2В, у зв’язку із перебуванням позивача на лікарняному упродовж відпустки дату звільнення позивача було відтерміновано на 22.01.2015 р.

Отримавши 23.01.2015 р. трудову книжку, позивачем встановлено, що в ній зроблено запис з формулюванням «звільнено за власним бажанням», що не відповідає формулюванню вказаному позивачем у заяві про звільнення.

Позивач, вважаючи, що відповідачем в односторонньому порядку змінено підставу звільнення останнього, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва, з позовом, в якому просить захистити його порушені права.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Кодекс законів про працю України, від 10.12.1971 № 322-VIII (далі – КЗпП України)

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення – порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) – не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

ЦИВІЛЬНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ N 435-IV від 16 січня 2003 року (далі – ЦК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

Частина 1 статті 71 КАС України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (в редакції чинній на момент спірних правовідносин).

Пункт 1-2 частини 1 статті 341. Межі перегляду судом касаційної інстанції.

1. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Предметом розгляду даної адміністративної справи є незгода Кульбако В.П. зі зміною відповідачем підстав звільнення позивача в односторонньому порядку.

Позивач, отримавши трудову книжку не повідомив відповідача про наявну у ній помилку.

Оскільки відповідачем було допущено помилку у формулювання підстав звільнення, 10.03.2015 р. Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано наказ № 17-к, яким внесені зміни до наказу про звільнення позивача, а саме: змінено підставу звільнення позивача на «за згодою сторін».

12.03.2015 р. позивачу направлено лист з проханням з’явитись до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для внесення відповідних змін до трудової книжки.

Крім того, Кульбако В.П. направлено рекомендованим листом копія наказу № 17-к від 10.03.2015 р.

Позивач не з’являвся на роботу, не звертався з заявою про виправлення помилки у наказі та трудовій книжці, не повідомляв відповідача про наміри повернутися до виконання своїх посадових обов’язків, а тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог в частині поновлення на роботі.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, який є підставою для стягнення завданої моральної шкоди позивачу.

Позивачем не доведена вина та протиправна поведінка відповідача, позивач не зазначив у зв’язку з яким порушеним правом він вимагає моральну шкоду та не надано доказів на підтвердження фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а ґрунтуються лише на незгоді позивача з обставинами справи встановленими судами попередніх інстанцій.

Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Кульбако Валентина Петровича – залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року в цій справі - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя - доповідач В.М. Бевзенко

Судді В.М. Шарапа

Н.А. Данилевич