Справа № 2а-3188/11/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2011-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2011 року 15:45 № 2а-3188/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. при секретарі судового засідання Розсошко К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галс-К ЛТД"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва
про скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.03.2011
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування податкового повідомлення-рішення № 000128305 від 01.03.2011.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем зроблені хибні висновки про завищення суми податкового кредиту за березень 2009 року, що потягло за собою неправомірне нарахування податкового зобов'язання та штрафних санкцій.

Відповідач проти позову заперечував, посилався на те, що під час перевірки було встановлено завищення позивачем податкового кредиту, сформованого всупереч вимог Закону України «Про податок на додану вартість»та за податковою накладною, яка є недійсною.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

14.02.2011 за результатами проведеної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2007 по 30.06.2010, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 по 30.06.2010 відповідачем було складено Акт № 84/23-5/16470972.

Під час перевірки відповідачем було встановлено завищення задекларованої позивачем суми податкового кредиту в розмірі 27 332 529 грн. на суму 163 794 грн.

Висновок про завищення позивачем суми податкового кредиту мотивований тим, що податкова накладна від 18.02.2009 № 16/1 на суму ПДВ 128 333,33 грн. була виписана з порушенням Наказу ДПА України від 30.05.1997 № 165. Так, невідповідність податкової накладної полягає в тому, що її номер зазначено таким чином, як позначається номер податкової накладної, виписаної філією чи структурним підрозділом. Контрагент позивача -ТОВ «Промсервіс»не є філією чи структурним підрозділом. Тому податкова накладна № 16/1 від 18.02.2009 є недійсною.

У зв'язку з цим позивач не мав права нараховувати податковий кредит за вказаною вище податковою накладною.

Також в Акті перевірки зазначено, що позивач відніс до складу податкового кредиту в березні 2009 року суми 18 391,04 грн. за податковою накладною № 26/126 від 01.03.2009; 3 933,14 грн. за податковою накладною № 66/126 від 12.03.2009; 13 136,46 грн. за податковою накладною № 67/126 від 13.03.2009.

Зазначені податкові накладні були виписані згідно актів виконаних робіт Вагонним депо «Дарниця»за ремонт цистерн, що є власністю позивача та передані ним в оренду ТОВ «Синтез». В акті перевірки зазначено, що відповідно до договору оренди відповідальним за технічний стан є орендар так як згідно акта прийому-передачі орендар прийняв цистерни в технічно справному стані.

Зазначене вище призвело до завищення податкового кредиту на 35 460,64 грн.

Всього за березень 2009 року завищення податкового кредиту склало на суму 163 794 грн.

01.03.2011 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу донараховано основного зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 163 794 грн. та штрафних санкцій на суму 40 949 грн.

Проаналізувавши викладені в акті перевірки обставини та надані сторонами пояснення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно з п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 зазначеного закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював нараховування податкового кредиту з дати отримання ним податкових накладних, що цілком узгоджується з зазначеними вище вимогами Закону України „Про податок а додану вартість".

Суд звертає увагу, що зазначені вище норми Закону України „Про податок на додану вартість" обумовлюють момент виникнення права на нарахування податкового кредиту, не обмежуючи його при цьому в часі.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 (чинного на час складання податкової накладної від 18.02.2009 № 16/1 на суму ПДВ 128 333,33 грн. -далі Порядку) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно з п.5 Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Доказів того, що податкова накладна від 18.02.2009 № 16/1 на суму ПДВ 128 333,33 грн. заповнена іншою ніж контрагент позивача особою відповідачем не надано. Інших підстав для визнання податкових накладних недійсними у Порядку не зазначено.

За таких обставин, суд вважає, що позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 128 333,33 грн. за податковою накладною від 18.02.2009 № 16/1.

Щодо правомірності віднесення позивачем сум податку на додану вартість, сплачених в ціні виконаних ремонтних робіт цистерн, що були передані позивачем в оренду ТОВ «Синтез», то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 2.3 Договору від 15.06.2000 № 54/00 орендар несе повну відповідальність за технічну справність цистерн за період їх оренди. В даному договорі не міситься жодних умов, які б зобов'язували орендаря здійснювати ремонт орендованого майна позивача.

Згідно з Додатковою угодою від 09.08.2000 до Договору № 54/00 від 15.07.2000 сторони -позивач та ТОВ «Синтез»домовилися виключити з договору п.2.3.

Таким чином, відповідач, перевищив надані йому повноваження та здійснив тлумачення умов договору на власний розсуд, що призвело до невірних висновків про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства та застосування до нього санкцій.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись вимогами ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив, що оскаржуване рішення було прийнято з порушенням приписів, закріплених у п.3 ч.3 ст.2 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Галс-К ЛТД" задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2011р. винесене Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва.

Судові витрати в сумі 3,40 грн. присудити на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Галс-К ЛТД" за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій