Справа № 607/5254/18
Суддя: Сливка Л. М.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2018 Справа №607/5254/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Кондрат Лілії Романівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 607/5254/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив в суд позов до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, у якому заявляв вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 217873 від 14 березня 2018 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Аргументуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що спірну постанову вважає такою, що винесена з порушеннями норм законодавства та підлягає скасуванню, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв. Вказує на те, що поліцейським безпідставно та всупереч вимогам законодавства не з'ясовано правовий режим території та розміщених на них нерухомих об'єктів, в межах якої перебував його автомобіль, не досліджено планування забудови, конфігурацію розміщення будівель і споруд. Не встановлено правовий режим об'єкта, в'їзд в який він, нібито, унеможливив (чи це гараж,чи підвал, чи інше приміщення, правовстановлюючі документи на нього). Не досліджено і не підтверджено право власності, чи користування на приміщення, начебто, в яке він зробив неможливим в'їзд. Позивач вважає, що поліцейський повинен був з'ясувати особу власника, користувача даного приміщення і підтвердження його прав на дане нерухоме майно належними документами. Вказаних дій в порушення приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення поліцейським не було проведено. Останній обмежився «зі слів іншої особи» формальним трактуванням, що позивач перекрив заїзд у цей гараж, не встановивши жодним чином вищенаведених обставин.

Представник відповідача подала відзив у якому зазначила, що спірну постанову вважає законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення позову - відсутні. Доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є запис з нагрудних камер працівників поліції, який вона просить долучити до матеріалів справи.

У запереченні на відзив позивач посилається на неспроможність тверджень, викладених у відзиві.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві та запереченні на відзив. Додав, що теоретично його автомобіль не перешкоджав руху інших транспортних засобів, але утруднював його.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила і просила відмовити у його задоволенні з мотивів, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне:

згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 217873 від 14 березня 2018 року, ОСОБА_1 14 березня 2018 року о 20 год. 10 хв. здійснив стоянку автомобіля «Peugeot Expert», н.з. НОМЕР_1, таким чином, що зробив неможливим рух інших транспортних засобів, а саме, перекрив заїзд у гараж, чим порушив пункт 15.10 (д) Правил дорожнього руху.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення)

Частина 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 15.11 (д) Правил дорожнього руху визначено, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до частини 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху є адміністративним правопорушенням за яке передбачена відповідальність у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до витягу із «Єдиний облік. Добові зведення», 14 березня 2018 року о 19 год. 55 хв. надійшло повідомлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про те, що по вул. Золотогірська, 3А припаркований транспортний засіб «Пежо», р.н. НОМЕР_1, який перешкоджає заїзду в гараж.

Дослідженими судом відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, повністю підтверджуються обставини, викладені у спірній постанові, та спростовуються посилання позивача на те, що його автомобіль не спричинив і не міг спричинити перешкод для руху інших транспортних засобів.

Щодо посилань ОСОБА_1 на не встановлення поліцейським ряду обставин, як то правового статусу території, в межах яких перебував автомобіль, їх планування, і.т.д., то суд вважає їх неспроможними, оскільки такі обставини не мали значення для правильного вирішення справи, а тому обґрунтовано залишені поза увагою поліцейським.

Безпідставними є і посилання позивача на пункт 1.5 Правил дорожнього руху, оскільки він містить визначення поняття «перешкода для руху», тоді як у частині 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення мова іде про «перешкоди для руху», тобто обставини, а не конкретні об'єкти.

Не бере суд до уваги і твердження позивача про те, що він здійснив зупинку, залишив свій автомобіль, а повернувшись за декілька хвилин не зміг його перепаркувати, оскільки той був заблокований іншим транспортним засобом. Такі доводи ОСОБА_1 не підтверджені жодним доказами та частково спростовуються наданими суду відеоматеріалами. Окрім цього варто зазначити, що на ці обставини, позивач на місці події не посилався, а отже у їх достовірності виникають сумніви.

Представником відповідача, з урахуванням принципу «раціонального сумніву», доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень. Аналогічно цьому в справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до пункту 2 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв'язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Таким чином судом не встановлено факту порушення поліцейським вимог закону при винесенні спірної постанови, а тому вона законна і скасуванню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108646) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 30 жовтня 2018 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка