Справа № 808/953/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2018 року

Київ

справа №808/953/17

адміністративне провадження №К/9901/47359/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 (суддя - Юрко І.В.) у справі №808/953/17 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА» до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

Приватне підприємство «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому, просило визнати протиправною бездіяльність Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - Запорізька ОДПІ) та зобов'язати відповідача віднести до податкового кредиту ПП «НКПО «ТАТА» суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» у взаємовідносинах з ПП «НКПО «ТАТА» у розмірі 149487,25 грн. та внести її до системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2017 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Запорізької ОДПІ на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2017.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження відповідач оскаржив його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі Запорізька ОДПІ просить скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 та направити справу до цього ж суду для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги зазначає, що в межах встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України ним було подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції у даній справі, яка була повернута у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення без руху. Неможливість усунення недоліків була зумовлена арештом коштів на рахунках, а також процесом реорганізації органів Державної фіскальної служби. Скориставшись правом на повторне звернення Запорізька ОДПІ звернулась до суду з апеляційною скаргою, однак, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Підпунктом 13 пункту 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Згідно з частиною четвертою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення права на апеляційне оскарження) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше апеляційну скаргу на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2017 судом першої інстанції отримано 03.08.2017.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2017 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання оформленого належним чином документа про повноваження особи, яка подала апеляційну скаргу та документа про сплату судового збору в розмірі 1760,00 грн., а ухвалою від 28.09.2017 апеляційну скаргу повернуто апелянту.

У листопаді 2017 року Запорізька ОДПІ повторно звернулась до суду з апеляційною скаргою на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2017, одночасно заявляючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що первинну апеляційну скаргу, подану в межах строку, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, повернуто у зв'язку з неусуненням недоліків. Скориставшись правом на повторне звернення з апеляційною скаргою та у зв'язку зі сплатою судового збору, просив суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 наведені відповідачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк тридцять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення. При цьому, судом зазначено, що стаття 186 Кодексу адміністративного судочинства України не пов'язує початок обчислення пропущеного строку з датою сплати судового збору за подання апеляційної скарги або датою повернення судом первинної апеляційної скарги, а обмежене фінансування або ж несвоєчасне перерахування коштів для сплати судового збору з державного бюджету бюджетній установі, яка діє як суб'єкт владних повноважень, не є поважною підставою для поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) передбачено обов'язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи) добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для цього.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Державна фіскальна служба та її територіальні органи (органи доходів і зборів) є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

На виконання вимог ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 від Запорізької ОДПІ надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що з набранням 01.01.2017 чинності змін до Податкового кодексу України відбулося розмежування функцій районних та обласних контролюючих органів. Судові справи супроводжуються співробітниками ГУ ДФС у Запорізькій області, передача яких із Запорізької ОДПІ зайняла тривалий час.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Слід також зазначити, що належними доказами поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, у зв'язку з відсутністю коштів для сплати судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою є докази, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій податкового органу, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, які б свідчили, що податковий орган дійсно бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження у даній справі у найкоротші строки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заявником апеляційної скарги жодних документів які б підтверджували здійснення ним заходів щодо отримання коштів для сплати судового збору (подання службових записок), а також результати зазначених заходів) з часу виникнення права на апеляційне оскарження не надано.

Крім того, судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано, що розмежування функцій між контролюючими органами не може бути поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, суд погоджується з доводами суду апеляційної інстанції про те, що зазначені відповідачем підстави пропуску строку апеляційного оскарження не можна визнати поважними, у зв'язку з чим підстави для поновлення такого строку відсутні.

За наведених обставин, суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам законодавства, підтверджуються встановленими у справі обставинами та не спростовуються доводами касаційної скарги.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду