Справа № 1240/2616/18
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2616/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.

за участі секретаря Кравцової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач 1, ГУНП в Луганській області), Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі відповідач 2, ГУМВСУ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії), в якій після уточнення позовних вимог просить:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача 1 у нарахуванні та виплаті компенсації середнього заробітку за час затримки в період з 16.07.2018 по 29.07.2018 року виплати грошової допомоги при звільненні у розмірі 3884,40 грн.;

- стягнути з Відповідача 1 на користь Позивача суму середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні по день фактичних виплат у розмірі 3884,40 грн., а саме: за час затримки в період з 16.07.2018 по 29.07.2018 виплати грошової допомоги при звільненні;

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача 2 у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні за період проходження служби в Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області в 2014-2015 роки (до 07.11.2015) у кількості 45 діб у розмірі 12485,25 грн.;

- стягнути з Відповідача 2 на користь Позивача компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні за період проходження служби в Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області в 2014-2015 роки (до 07.11.2015) у кількості 45 діб. у розмірі 12485,25 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що з 18.09.1996 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області, з 07.11.2016 - в ГУНП у Луганській області.

Наказом начальника ГУНП в Луганській області від 13.07.2018 наказом № 287 о/с Позивача звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.І п.7 (за власним бажанням) з 16.07.2018.

Відповідно до наказу начальника ГУНП в Луганській області від 13.07.2018 наказом № 287 о/с Відповідач повинен був виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу в день звільнення зі служби в сумі 34 199,09 грн., а саме: 16.07.2018 року. Але одноразова грошова допомога при звільненні виплачена Відповідачем лише 30.07.2018 в сумі 34 199,09 грн.

Таким чином, Відповідач 1 повинен виплатити Позивачу компенсацію за затримку з 16.07.2018 по 29.07.2018 розрахунку при звільненні (виплата одноразової грошової допомоги при звільненні) у сумі 4129,46 грн.

Також, відповідно до наказу начальника ГУНП в Луганській області від 13.07.2018 № 287 о/с вислуга років на день звільнення Позивача, а саме: 16.07.2018 у календарному обчисленні становить 23 роки 06 місяців 14 днів, у пільговому обчисленні 30 років 10 місяців 21 день, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку.

За 2014 рік невикористана відпустка Позивача складає 30 діб, за 2015 рік невикористана відпустка Позивача складає 15 діб.

Відповідач 2 компенсацію за невикористані дні відпустки Позивача при звільненні за 2014-2015 роки у кількості 45 діб не виплатив.

Таким чином, Відповідач 2 при звільнені повинен був виплатити Позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні за 2014-2015 роки у кількості 45 діб у сумі 13 273,20 грн.

Позивач вважає, що дії Відповідачів суперечать положенням Закону, тому порушують його права.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник ГУНП в Луганській області заперечував проти його задоволення, виходячи з такого (арк. спр. 41-44).

Одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена п.10 Постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (надалі Постанова), не входить до складових грошового забезпечення, а одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена п.10 Постанови, нараховується та сплачується відповідно до умов, встановлених Порядком, затвердженим наказом МВС України № 260 від 06.04.2016.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що керівники бюджетних установ утримують численність працівників, військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ кошторисах.

В свою чергу пунктом 7 Порядку та умовам виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі - Порядок), зазначено, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

З наведених норм діючого законодавства необхідно зробити висновок, що одноразова грошова допомога при звільненні здійснюється на підставі Порядку, але за рахунок додаткових асигнувань, які надаються Національною поліцією України з видатків, передбачених у державному бюджеті на утримання Національної поліції, а відповідними кошторисами органів поліції не передбачаються.

Таким чином, виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проводиться Національною поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень ГУНП в Луганській області.

При цьому діюче законодавство не містить приписів щодо обов'язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 820/1134/17 (№ К/9901/17329/18).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, умовою відповідальності роботодавця за порушення строків розрахунку з працівником при звільненні є наявність вини власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з довідкою № 885/111/22-2018 від 04.10.2018 повний розрахунок з ОСОБА_1 був проведений 30 липня 2018 року у сумі 38091,17 грн.

На підставі викладеного, вважає, що ГУНП в Луганській області щодо нарахування та сплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 діяло виключно в межах, передбачених діючим законодавством.

Представник ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії заперечував проти його задоволення, виходячи з такого (арк. спр. 49-52).

Норми спеціального законодавства взагалі не передбачають нарахування та сплату компенсацію за невикористану відпустку минулих років перед звільненням, а тому вимоги позивача про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки за 2014 рік взагалі суперечать зазначеним нормативно-правовим актам.

Відповідно довідки, наданої Старобільським РВ ГУМВСУ у Луганській області від 02.10.2018 року № 14178/111/43-2018, за час служби у Старобільському РВ ГУМВСУ у Луганській області ОСОБА_1, перебував у відпустці за 2014 рік з 26.11.2014, у кількості 10 діб, наказ Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області від 09.12.2014 № 28 о/с.

З 01.01.2015 по 06.11.2016 перебував у відпустці з 03.04.2015, у кількості 30 діб, наказ Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області від 07.04.2015 № 2 о/с.

Відповідно листа наданого членом ліквідаційної комісії Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області від 04.10.2018 року № 14268, за 2015 рік згідно з наказом Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області від 01.12.2015 року № 3 «Про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 встановлено невикористану відпустку у 2015 році у кількості 7 діб.»

14.04.2016 позивачу було нараховано та сплачено 555,31 грн. - компенсація за дні невикористаної відпустки за 2015 рік.

Таким чином, твердження позивача про невикористану відпустку за 2014- 2015 роки у кількості 45 діб є необґрунтовані.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви (арк. ср. 20-21).

Ухвалою суду від 18.09.2018 відкрито провадження у справі після усунення недоліків та призначено до розгляду на 09.10.2018. У задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовити. Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Вирішено вважати не пропущеним строк звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з позовом (арк. спр. 1-3).

09.10.2018 року за клопотанням представника відповідачів розгляд справи відкладено на 29.10.2018 (арк. спр. 65).

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 18.09.1996 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області, з 07.11.2016 - в ГУНП в Луганській області (арк. спр. 55).

Згідно наказу начальника ГУНП в Луганській області від 13.07.2018 № 287 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.І п.7 (за власним бажанням) з 16.07.2018 (арк. спр. 12).

Відповідно довідки ГУНП в Луганській області від 04.10.2018 № 885/111/22-2018 повний розрахунок з ОСОБА_1 був проведений 30.07.2018 у сумі 38091,17 грн. (арк. спр. 48)

З довідки Старобільського РВ ГУМВС у Луганській області від 04.10.2018 № 14268 вбачається, що за 2014 рік компенсація за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась; за 2015 рік згідно наказу Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області від 01.12.2015р. №3 «Про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку» ОСОБА_1 встановлено невикористану відпустку у 2015 році у кількості 7 діб. У квітні 2016р. грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у кількості 7 діб нараховано у сумі 555,31 грн. та 14.04.2016 з відрахуванням військового збору (1,5%) перераховано на картковий рахунок у сумі 546,98 грн. на імя позивача (арк. спр. 54).

Згідно довідки Старобільського РВ ГУМВС у Луганській області від 02.10.2018 № 14178/111/43-2018 за час служби у Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_1 перебував у відпустці за 2014 рік з 26.11.2014, у кількості 10 діб, наказ Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області № 28 о/с від 09.12.2014. З 01.01.2015 по 06.11.2015 перебував у відпустці з 03.04.2015, у кількості 30 діб, наказ Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області № 2 о/с від 07.04.2015. Залишок відпустки за 2014 рік складає 30 дів, та залишок за 2015 рік - з 01.01.2015 по 06.11.2015 складає 7 діб (арк. спр. 56).

Відповідно до п.10 Постанови військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейські, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 14. Постанови передбачено, що одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та звязку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання.

Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 був затверджений Порядок, відповідно до пункту 1 передбачено, що цей порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Відповідно до пункту п.3 Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, одноразові додаткові види грошового забезпечення. В свою чергу пунктом 23 Порядку передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена п.10 Постанови, не входить до складових грошового забезпечення, а по-друге одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена п.10 Постанови, нараховується та сплачується відповідно умов, встановлених Порядком, затвердженим наказом МВС України № 260 від 06.04.2016.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що керівники бюджетних установ утримують численність працівників, військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ кошторисах.

В свою чергу пунктом 7 Порядку зазначено, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

З наведених норм діючого законодавства необхідно здійснити висновок, що одноразова грошова допомога при звільненні здійснюється на підставі Порядку, але за рахунок додаткових асигнувань, які надаються Національною поліцією України з видатків, передбачених у державному бюджеті на утримання Національної поліції, а відповідними кошторисами органів поліції не передбачаються.

Таким чином, виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проводиться Національною поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень ГУНП в Луганській області.

Вимоги позивача про стягнення сум компенсації за невикористану відпустку за 2014-2015 роки не підлягають задоволенню, оскільки пунктом 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ визначено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства. Оскільки роком звільнення позивача є 2018 рік, а не 2014 або 2015 рік, заявлені в цій частині вимоги є нормативно не обґрунтованими. Зазначений висновок суду першої інстанції підтверджується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 по справі 21-413а14.

На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та не виплати компенсації середнього заробітку за час затримки в період з 16.07.2018 по 29.07.2018 виплати грошової допомоги при звільненні у розмірі 4129,40 грн., стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області суму середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні по день фактичних виплат у розмірі 4129,46 грн., а саме: за час затримки в період з 16.07.2018 по 29.07.2018 виплати грошової допомоги при звільненні, визнання протиправною бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії щодо не нарахування та не виплати компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні за 2014-2015 роки у кількості 45 діб у розмірі 13 273,20 грн., стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні за 2014-2015 роки у кількості 45 діб у розмірі 13 273,20 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано у повному обсязі 30 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_2