Справа № 560/3522/18
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3522/18
УХВАЛА

29 жовтня 2018 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Блонський В.К., розглянувши позовну заяву Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд позовом до відповідача, в якому просить зобов'язати ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудований двоповерховий гараж за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Так, частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

З аналізу наведених норм слідує, що для звернення до суду у справах за зверненням суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, а перебіг строку звернення до суду починається з дня, коли виникли підстави для такого звернення.

Предметом спору у даній справі є вимога Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зобов'язання знести за власний рахунок самочинно збудований двоповерховий гараж за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Згідно з матеріалами позовної заяви, підставою для звернення до суду з даним позовом стало невиконання ОСОБА_1 припису управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області від 28.02.2017 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з вимогою усунути всі виявлені порушення вимог чинного містобудівного законодавства до 21.03.2017.

ОСОБА_1 оскаржила зазначений припис від 28.02.2017. При цьому постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.05.2017 у справі №822/973/17, яка набрала законної сили 26.07.2017, відмовлено у задоволенні її позову.

Актом, складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт від 30.03.2018 №207 встановлено невиконання припису від 28.02.2017.

Таким чином, моментом виникнення підстав, що дають Державній архітектурно-будівельній інспекції України право на пред'явлення визначених законом вимог, а саме знесення самочинно збудованого двоповерхового гаражу, є день, наступний за днем, коли засвідчений факт невиконання припису від 28.02.2017, тобто - 02.04.2018 (31.03.2018 та 01.04.2018 - вихідні дні).

Саме з цього дня відбувається перебіг тримісячного строку звернення до суду суб'єкта владних повноважень, передбаченого абзацом 2 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який фактично закінчився 02.07.2018.

Всупереч зазначеному, позивач звернувся до суду з даним позовом 26.10.2018, тобто з пропущенням строку звернення до суду.

Відповідно до частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, в матеріалах справи відсутня заява про поновлення строку звернення до суду та докази наявності обставин, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Тому наявні правові підстави для надання позивачу строку для подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з зазначенням підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (із відповідними змінами і доповненнями).

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, згідно п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" справляється судовий збір за ставкою 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто за подання даного адміністративного позову позивач має сплатити 1762,00 грн., судового збору.

Згідно частин1,2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір, а також перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, лише за умов подання суду належним чином оформленого платіжного документу та за наявності доказів зарахування судового збору до Державного бюджету України, суд відкриває провадження у справі.

Позивачем до позовної заяви долучено платіжне доручення №3002 від 27.07.2018 про сплату судового збору у розмірі 1762,00 грн.

За результатами здійсненої у програмі "Діловодство спеціалізованого суду" перевірки зарахування відповідної суми судового збору за платіжним дорученням №3002 від 27.07.2018, судом встановлено, що за ним до спеціального фонду Державного бюджету України жодних підтверджень від органів Державної казначейської служби судом за позовною заявою у справі №560/3522/18 не знайдено, оскільки кошти вже були зараховані у справі №2240/2963/18 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії (суддя Гнап Д.Д.), а тому такий документ про сплату судового збору не може братись судом до уваги як належний доказ сплати позивачем судового збору за подання даної позовної заяви до Хмельницького окружного адміністративного суду.

Отже, відсутність відповідного документа про сплату судового збору свідчить про неналежне виконання позивачем вимог КАС України при зверненні до суду з вказаним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин адміністративний позов належить залишити без руху. Перелічені недоліки повинні бути усунені позивачем протягом п'яти днів з моменту отримання копії вказаної ухвали шляхом подання:

1) заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з зазначення підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження;

2) належного документа про сплату судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Керуючись статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії, залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддяВ.К. Блонський