Справа № 826/10163/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 жовтня 2018 року №826/10163/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1) з позовом до Київської міської ради (далі також відповідач, Київрада), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі також третя особа або ОСОБА_2), в якому просив визнати протиправним і скасування рішення Київської міської ради від 10 лютого 2017 року № 933/1937 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд».

Позов мотивовано тим, що позивачем у встановленому порядку розроблено проект землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку. Проект погоджено Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Головним управлінням Держземагентства у м.Києві. Проект внесено до бази даних міського земельного кадастру. Земельну ділянку за розробленим проектом землеустрою зареєстровано у Державному земельному кадастрі та присвоєно їй відповідний кадастровий номер. Однак, незважаючи на викладене, відповідач шляхом прийняття оспорюваного рішення надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки іншій особі, що є порушенням вимог статті 50 Закону України «Про землеустрій» та статті 79-1 Земельного кодексу України. Позивач у судове засідання не прибув, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач та третя особа відзивів на позов до суду не надали, представника в судове засідання не направили.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради від 10 лютого 2017 року № 933/1937 за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 орієнтованою площею 0,10 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно з планом-схемою (додаток до рішення) (К-28318).

Не погоджуючись із таким рішенням позивач звернувся до суду з позовом, при розгляді якого суд виходить із наступного.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Організацію і планування землеустрою на загальнодержавному і місцевому рівнях здійснюють Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України (стаття 21 Закону України «Про землеустрій»).

Статтею 22 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що землеустрій здійснюється на підставі:

а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою;

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста статті 118 Земельного кодексу України).

В силу приписів частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма статті 118 Земельного кодексу України).

Поряд з цим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина девята статті 118 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем розроблено проект землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку. Зазначений проект погоджено Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (17 січня 2015 № 14-1145-В) та Головним управлінням Держземагентства у м.Києві (06 лютого 2015 № 19-26-0.31-1846/2-15). 12 березня 2016 року проект внесено до бази даних міського земельного кадастру.

12 лютого 2015 року земельну ділянку за розробленим проектом землеустрою зареєстровано у Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 (витяг з Державного земельного кадастру від 12 лютого 2015 року НВ-015).

Відповідно до приписів статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Ураховуючи викладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 з 12 лютого 2015 року є сформованою за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по пров.Радистів, 9-г у Деснянському районі м.Києва.

Разом з тим, у ході судового розгляду справи судом не здобуто доказів щодо затвердження Київрадою проекту землеустрою щодо відведення згаданої земельної ділянки та надання її у власність позивачу.

З наданої позивачем копії витягу з Державного земельного кадастру від 12 лютого 2015 року НВ-015 вбачається відсутність інформації про зареєстроване право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2.

Що стосується правомірності прийняття Київрадою оспорюваного рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 у пров.Радистів, 9-г у Деснянському районі м.Києва для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Аналіз наведених вище наведених норм Земельного кодексу України дає підстави зробити висновок, що цим Кодексом визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень, зокрема, органу місцевого самоврядування відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України в частині визначення інших підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Крім того, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її в користування чи власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено судом, докази про затвердження Київрадою проекту землеустрою щодо відведення згаданої земельної ділянки та надання її у власність позивачу ОСОБА_1 відсутні.

При цьому законодавство не передбачає відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв'язку із наданням такого дозволу іншій особі та/або розробкою суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також у звязку з формуванням земельної ділянки відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України.

У звязку з викладеним судом не встановлено підстав, які б зумовили необхідність відмови Київрадою у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 орієнтованою площею 0,10 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно з планом-схемою.

Відтак, оспорюване рішення Київради є правомірним.

Крім того, позивач у позовній заяві не зазначив за захистом яких саме прав, порушений відповідачем внаслідок оспорюваного рішення, він звернувся до суду.

Право на судовий захист гарантоване статтею 55 Конституції України. Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб'єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

За відсутності доказів про затвердження Київрадою проекту землеустрою щодо відведення згаданої земельної ділянки та надання її у власність позивачу суд не може погодитися з доводами позивача про порушення його прав, за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом, оскільки оспорюване рішення Київради про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки не впливають на права позивача.

Приймаючи до уваги викладене в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню судом не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (19220,с.Тинівка Жашківського району Черкаської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Київської міської ради (01001, м.Київ, вул.Хрещатик, 36, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко