Справа № 826/18130/16
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року, суддя Клименчук Н.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання дії та бездіяльності протиправною,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягає у ненаданні обґрунтованої письмової відповіді-повідомлення про причини невиплати гарантованої суми відшкодування, не включення даних про ОСОБА_2 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-066-000243763 від 20.05.2015 року та дії - обмеження розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на рахунку;

- визнати дії представника за довіреністю Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» О. В. Кобець незаконними;

- визнати відповідь за № ЗГЗ (К)/1584 від 15.08.2016 року, повідомлення про нікчемність правочину за № ЗГЗ (К)/1584/1 від 15.08.2016 року представника за довіреністю Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Кобець О. В., недійсними;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати збитки ОСОБА_2 у подвійному розмірі, а саме у розмірі 198352 гривень 18 копійок, оскільки реальний збиток дорівнює сумі у 99176 гривень 09 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 124416 гривень 00 копійок.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Михайлівський», укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-066-000243763 від 20.05.2016 року, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти вкладника та зараховує їх на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 у гривні, що відкривається Банком на ім'я Вкладника.

Як вбачається з копії довідки про стан рахунку № НОМЕР_1 за період з 19.05.2016 року по 26.07.2016 року на рахунок ОСОБА_2 перераховано кошти в розмірі 190625,00 грн.

На підставі рішення Правління Національного банку України №14/БТ від 23.05.2016 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №812 від 23.05.2016 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №1213 від 12.07.2016 року про початок процедури ліквідації банку з 13.07.2016 року до 12.07.2018 року включно та делегування повноважень ліквідатора банку ОСОБА_6. Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1702 від 01.09.2016 року призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича з 05.09.2016 року.

З 15.07.2016 року розпочато виплати гарантованої суми вкладникам.

26.07.2016 року позивачка звернувся із заявою до Уповноваженої особи, у якій просила включити її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та подати до Фонду додаткову інформацію про неї як особу, яка має право на відшкодування коштів у ПАТ «Банк Михайлівський».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» листом № ЗГЗ (К)/1584 від 15.08.2016 року з додатком повідомлено ОСОБА_2 про нікчемність правочину/транзакції, щодо переказу коштів (транзакції), здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивачки.

Позивачка, вважаючи, бездіяльність відповідча щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді-повідомлення про причини невиплати гарантованої суми відшкодування та не включення даних про позивачку до загального реєстру вкладників, протиправною, а дії щодо визнання повідомлення про нікчемність правочину недійсними, свої права порушеними, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі по тексту - Закон № 4452-VI) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (стаття 1).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом №4452-VI, для виконання Фондом відповідних зобов'язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб'єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків.

Перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення Цивільного Кодексу України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Відповідно до положень статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування №826 від 26.05.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №863/28993 від 15.06.2016 року, протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

За змістом пунктів 4, 5 Порядку №826 від 26.05.2016 року до прийняття рішення про виявлення факту нікчемності правочину (договору) Уповноважена особа Фонду може приймати рішення щодо тимчасового обмеження здійснення неплатоспроможним банком операцій, що можуть призвести до зменшення активів банку, втрати майна, збільшення збитків банку, збільшення витрат Фонду тощо, обов'язково повідомивши про таке рішення Фонд. Зазначене рішення може прийматися в межах здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації в банку.

У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

Наказом №3 від 13.07.2016 року було продовжено проведення перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності на строк 6 місяців з дня початку ліквідаційної процедури публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», тобто строк такої перевірки тривав до 13.01.2017.

19.11.2016 року вступили в силу положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону , внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15.11.2016 року № 1736-VШ, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Згідно з абзацом 2 пункту 15 Перехідних положень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників.

За таких умов, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» розширено коло осіб, які підпадають під категорію «вкладників».

Оскільки, позивачкою укладено договори із ТОВ «Інвестиційно-розрахунковим центром», такі договори підлягали повторній перевірці на предмет віднесення позивачки до колоа вкладників та віднесення коштів до вкладу в порядку вказаного Закону від 15.11.2016 року № 1736-VПІ.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії листа Уповноваженої особи «Про знаття обмежень на здійснення операцій по рахунках клієнтів неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Михайлівський» №06.01.17/03-вих. від 06.01.2017 року, Комісією по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Михайлівський» було проведено додаткову перевірку руху коштів по рахунках фізичних осіб на підставі сформованих виписок. За результатами первірки визначено перелік фізичних осіб, фінансові операції яких мають звичайний характер та не мають факторів штучного збільшення навантаження на Фонду. Зокрема, до такого переліку віднесено фізичних осіб, які здійснювали операції за період із 19.05.2016 року по 23.05.2016 року з внесення готівкових коштів на поточні (вкладні) рахунки та одночасно не були вкладниками ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» і ТОВ «Кредитно-Інвестиційний центр».

Згідно витягу з додатку до вказаного вище листа, ОСОБА_2 включено до переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті, та зазначена загальна сума коштів, що підлягають виплаті в розмірі 190 687,90 грн.

27.01.2017 року позивачці виплачено грошові кошти у розмірі 190 711,12 гр., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією роздруківки з Програмно-апаратного комплексу Фонду. Виплата коштів у вказаному розмірі останньою не заперечувалася.

Таким чином, гарантована сума вкладу (спірна сума) у розмірі 190 711,12 грн., що є предметом спору отримана позивачкою в Банку-агенту АТ «Альфа -Банк» 27.01.2017 року.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправними дій є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на час розгляду та вирішення спору по суті грошові кошти, які були внесені позивачем на її вкладний (депозитний) рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський», останній були виплачені, тому на момент постановлення даного судового рішення відсутнє порушене право позивачки.

Крім того, як зазначено вище судом, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мала повноваження на перевірку правочинів щодо їх законності і, крім того, даним законом надано право відповідачу відносити певні правочини до нікчемних.

Щодо вимоги апелянта про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди, то вони також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 №5, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Апелянтом має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно та з яких міркувань позивачка виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Експертний висновок, на який посилається представник позивачки, є лише одним із доказів, який суд може прийняти до уваги або ж його відхилити.

Колегія суддів вважає, що даний висновок не є тим доказом, який свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що позивачці було завдано моральної шкоди у зв'язку із наданням відповідачем необгрунтованої відповіді-повідомлення про причини невиплати гарантованої суми відшкодування, віднесення правочину до нікчемного.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказаним висновком не встановлено у чому саме полягає моральна шкода завдана ОСОБА_2 пропиравними діями чи бездіяльністю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський".

Даний висновок носить лише інформаційний характер та не є належним доказом для визначення моральної шкоди.

Відповідно до частини 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншими порушеннями прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, внесені позивачкою кошти на рахунок банку було вкючено до Переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто спір щодо повернення коштів вичерпав свою дію.

Зазначена обставина підтверджується витягом з Додатку до листа від 06.01.2017 року №06.01.17/03-вих. «Про зняття обмежень на здійснення операцій по рахунках клієнтів неплатеспроможного банку ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с.78).

Та обставина, що позивачка вважає, що відповідач безпідставно не повертав їй кошти, відніс правочин до нікчемних про що повідомив відповідним листом, не є підставою для заявлення вимоги про відшкодування шкоди у розумінні вимог ст. 21 КАС України.

У разі, якщо позивачка вважає, що їй було спричинено майнову шкоду, яка складається із упущеної вигоди, пені, інфляції, як те зазначено в уточненнях і доповненнях до позовної заяви (а.с.40), остання не позбавлена права на звернення з такими вимогами до цивільного суду з відповідним позовом у порядку Цивільно-процесуального Кодексу України.

Щодо компенсації судових витрат та витрат на правову допомогу то колегія суддів ввадає, що такі витрати не можуть бути відшкодовані позивачці, оскільки суд першої інстанції відмовив останній у задоволенні заявленого позову у повному обсязі з чим погоджується суд апеляційнорї інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, чинний КАС України передбачає відшкодування позивачу судових витрат у разі задоволення позовних вимог.

Відсутні правові підстави, передбачені КАС України для відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у разі відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 31 жовтня 2018 року.