Справа № 821/142/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/142/18

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Херсон

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюк Г.В.
суддів: Потапчук В.О.
Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Пятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованої площі 2,0 га на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства та зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства, мотивуючи його тим, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, що не передбачені законодавством.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 07.07.2017 року у наданні ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованої площі 2,0 га на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованої площі 2,0 га на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру України у Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, не входить у територію, на яку Головне управління, на момент розгляду заяви позивача, має компетенцію по розпорядженню в рамках Постанови КМУ від 07.06.2017 року № 413.

Учасники справи сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з'явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки площею 2,0000 га на території Милівської селищної ради Бериславського району для ведення особистого селянського господарства, додавши до заяви графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування.

07.07.2017 року Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, посилаючись на пункт 7 статті 118 Земельного кодексу України, відмовило позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у листі-відмові від 07.07.2017 року відповідач не навів передбачені пунктом 7 статті 118 ЗК України підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому суд вважає, що у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області відсутнє право адміністративного розсуду, відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача надати вищезазначений дозвіл.

Пятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно частин 1 та 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Підпунктом 13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області, затвердженого Наказом Державної служби України, з питань геодезії, картографії та кадастру № 28 від 03 березня 2015 року, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Херсонської області.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частинами 2 та 3 ст. 123 цього кодексу визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, земельним законодавством передбачені підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Перелік цих підстав є вичерпний.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, в листі від 07 липня 2017 № М--7492/0-2490/6-17, як на підставу про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту із земель державної власності, відповідач посилається на те, що відповідно до Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації, повинні формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яку можливо передати в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області не більше 25 відсотків від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу. Земельні ділянки зазначені на графічних матеріалах, одну з яких Ви бажаєте отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, не увійшли до вищезазначеного переліку.

У звязку з невідповідністю місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (Постанова КМУ від 07.06.2017 № 413) та на підставі п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, ГУ Держгеокадастром відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4

Жодних доказів щодо наявності названого вище переліку земельних ділянок, як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції, представником ГУ Держгеокадастру не надано, що виключає можливість встановити, що саме ця земельна ділянка на яку претендує позивач не увійшла до відповідного переліку, якщо навіть такий перелік існує.

Таким чином, аналізуючи зміст листа відповідача від 07 липня 2017 № М--7492/0-2490/6-17 випливає, що фактична відмова ОСОБА_4 у надані дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, не містить підстав передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України.

При цьому, у зв'язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 названої Стратегії, зміни до Земельного кодексу України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався.

Як убачається зі змісту Стратегії, Міністерство аграрної політики та продовольства разом з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру мають розробити та внести на розгляд Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк проекти відповідних нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію Стратегії, проте на момент виникнення спірних правовідносин відповідні нормативно-правові акти не прийняті.

З огляду на це, колегія суддів дійшла до висновку про те, що посилання ГУ Держгеокадастру у Херсонській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі того, що така ділянка не входить до переліку земель, який сформований відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, є неправомірною та такою, що не відповідає ст. 118 ЗК України.

Отже, відповідно до вимог 118 ЗК України відповідач має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 814/1961/17.

Суд першої інстанції вийшовши за межі позовних вимог зобов'язав Головного управління Держгеокадастру в Херсонської області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства на підставі звернення, однак колегія суддів зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, колегія суддів не погоджується, що вищевказана вимога може бути задоволена у спосіб, обраний судом першої інстанції, а саме про зобовязання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Водночас, слід задовольнити позовну вимогу позивача, щодо повторного розгляду клопотання з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на викладене, оскаржуване відповідачем Рішення суду першої інстанції не можна вважати таким, що прийнято відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його скасування.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2018 року по справі № 821/142/18, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_6, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 07.07.2017 року у наданні ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованої площі 2,0 га на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства.

Зобовязати повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.