Справа № 807/2076/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

30 жовтня 2018 року

справа №807/2076/14

адміністративне провадження №К/9901/5430/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року у складі судді Гебеш С.А. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у складі суддів Гулида Р.М., Кузьміча С.М., Улицкого В.З. у справі №807/2076/14 за позовом Товариства з обмеженню відповідальністю «Фактор Тойс» до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

17 червня 2014 року Товариство з обмеженню відповідальністю «Фактор Тойс» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 01 серпня 2012 року №, №, №, №, №., з мотивів безпідставності їх прийняття.

11 листопада 2014 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, залишеною без змін 19 травня 2015 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, задоволено частково позов Товариства, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення від 01 серпня 2012 року № та №. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

18 червня 2016 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства відмовити повністю.

19 червня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу №807/2076/14 із Закарпатського окружного адміністративного суду.

Товариством заперечення або відзив на касаційну скаргу податкового органу до Суду не надані, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

29 грудня 2015 року справа №807/2076/14 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

17 січня 2018 року справа №807/2076/14 разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/5430/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 32637320, перебуває на податковому обліку податкового органу з 08 вересня 2003 року, є платником податку на додану вартість з 05 вересня 2010 року.

Податковим органом у червні - липні 2012 року проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 31 березня 2012 року, результати якої викладені в акті перевірки від 19 липня 2012 року № 377/2200/32637320 (далі - акт перевірки).

Керівником податкового органу 01 серпня 2012 року прийняті податкові повідомлення-рішення згідно з підпунктом 54.3.2 пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки.

Предметом касаційного перегляду є податкові повідомлення-рішення про збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій з цих податків.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 01 серпня 2012 року за №, яким позивачу донараховано податок на додану вартість в розмірі 127976,25 грн., в тому числі 102381 грн. за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції 25595 грн. 25 коп.

В основу збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість покладений висновок податкового органу про завищення податкового кредиту в сумі 102 381,00 грн., внаслідок невикористання в господарській діяльності придбаних товарів внаслідок здійсненої Товариством уцінки запасів готової продукції в четвертому кварталі 2010 року, що є порушенням підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки активи, що були уцінені не використовуються в господарській діяльності такого платника податків.

Оцінюючи спір у цій частині суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що матеріальні активи, що придбавались призначались для використання в господарській діяльності позивача, який здійснював діяльність з виробництва дитячих дерев'яних ігор та іграшок. Будь-яких інших доводів або доказів, що б підтверджували неправомірність формування позивачем податкового кредиту податковий орган не надав.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту у сумі 102 381,00 в грудні 2010 року, шляхом включення до його складу сплаченого податку на додану вартість по факту придбання товарів, вартість яких віднесена до складу валових витрат з огляду на системний аналіз положень пункту 1.7 статті 1, абзацу 1 підпункту 7.4.1 пункту 7.4, абзацу 3 підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 3 квітня 1997 року за № 168/97 - ВР та відсутності доказів придбання товарів з метою не використання їх у господарській діяльності в розумінні підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 цього закону.

Суд зазначає, що уцінка готової продукції має інші правові наслідки в бухгалтерському та податковому обліку ніж корегування шляхом виключення зі складу податкового кредиту, сплаченого при придбанні податку на додану вартість.

Суд визнає, що підстави щодо корегування податкового кредиту у запроваджений податковим органом спосіб відсутні, внаслідок чого є правомірним висновок судів попередніх інстанцій про протиправність збільшення податку на додану вартість та як наслідок цього безпідставність застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Щодо податку на прибуток.

Податковим повідомленням-рішенням №, яким позивачу донараховано податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 484408,75 грн., з яких сума основного зобов'язання 379527,00 грн. та 94881,75 грн. штрафних санкцій.

Правовими підставами донарахування податку на прибуток спірним податковим повідомленням - рішенням визначенні положення підпункту 5.3.9 пункту 5.3, пунктів 5.1, 5.9. статті 5 ЗУ "Про оподаткування прибутку підприємств", пункту 1.4 Порядку ведення обліку приросту (убутку балансової вартості покупних товарів (крім активів, що підлягають амортизації, цінних паперів та деривативів), матеріалів, сировини (палива), комплектуючих виробів та напівфабрикатів на складах, у незавершеному виробництві і залишках готової продукції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 червня 1998 року.

Склад податкових правопорушень полягає за висновком податкового органу у тому, що позивачем занижено валовий дохід при розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів на суму 228 552,00 грн., завищено валові витрати шляхом збільшення понесених витрат на придбання товарів (робіт, послуг) на суму 273 433,00 грн., завищено показник убутку балансової вартості запасів на суму 283 553,00 грн., завищено показник витрат на оплату праці на суму 357 731,00 грн., завищено показник суми страхового збору (внесків) до фондів державного загальнообов'язкового страхування на суму 160 724,00 грн., завищено показник амортизаційних відрахувань на суму 214 313,00 грн.

Відповідач вважає, що ці порушення виникли в зв'язку з тим, що позивач в четвертому кварталі 2010 року шляхом уцінки запасів готової продукції зменшив залишок готової продукції станом на 31 грудня 2010 року на суму 1518106,00 грн., що підтверджується Наказом Товариства від 25 грудня 2010 року №10-В за яким проведено переоцінку (уцінку) готової продукції, про що 31 грудня 2010 року складено акт переоцінки ТМЦ „Готової продукції" № ФТ -0000001, за яким проведено уцінку запасів готової продукції на суму 1518106,0 грн. та відповідно відображено дані уцінки в даних бухгалтерського обліку.

Згідно абзацу сьомого пункту 5.9 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" якщо платник податку приймає рішення про уцінку (дооцінку) запасів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка (дооцінка) з метою податкового обліку не змінює балансову вартість запасів та валові доходи або валові витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням таких запасів. Тобто, відповідно до вказаної норми уцінка товарів згідно з правилами бухгалтерського обліку не змінює балансову вартість запасів, валові доходи та валові витрати платника податку.

Висновуючись на буквальному аналізі наведених норм Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про помилковість висновків податкового органу про те, що сума уцінки матеріальних ресурсів відображається в податковому обліку шляхом зменшення валових витрат та відповідно збільшення позивачу валових доходів на суму 228 552 грн. та зменшення валових витрат на загальну суму 1 289 554,00 грн. (разом сума уцінки - 1 518 106,0 грн.) суперечить вимогам зазначеної норми.

Відповідач доводить, що позивач завищив задекларовані показники за четвертий квартал 2009 року в Уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань у зв'язку з самостійно виявленими помилками від 25 березня 2010 року №3595 в сумі 209 200,00 грн. на підставі того, що вказані витрати не підтверджені первинними документами.

Оцінюючи спірну операцію суди попередніх інстанцій встановили, що податковий орган не деталізує, які саме витрати були не підтверджені первинними документами, чи звертався він до позивача з запитом про надання вказаних документів тощо. Позивачем підтверджені понесені витрати, надано банківські виписки, які підтверджують фактично понесені витрати позивача в тому числі стосовно задекларованих в уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань у зв'язку з самостійно виявленими помилками від 25 березня 2010 року №3595 в сумі 209200,00 грн., що спростовує доводи податкового органу щодо цього податкового правопорушення.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність донарахування податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у справі №807/2076/14 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер