Справа № 814/1150/16
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 814/1150/16

адміністративне провадження № К/9901/44543/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 814/1150/16

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Національного Банку України, третя особа - ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій неправомірними, визнання неправомірною бездіяльності,

за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Князєва В. С., Гордієнко Т. О., Марича Є. В.) від 13 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Димерлія О. О., Єщенка О. В., Домусчі С. Д.) від 29 червня 2017 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У червні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з адміністративним позовом до Національного банку України, третя особа - ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 13 квітня 2017 року /а. с. 201-214 т. 2/, просили:

- визнати неправомірними дії Національного банку України з запровадження видачі фізичним особам непов'язаним з підприємницькою діяльністю, в тому числі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 споживчих кредитів в іноземній валюті при правовій невизначеності та відсутності достовірного повного інформування про порядок, умови надання фінансової послуги в іноземній валюті та наслідки для споживача;

- визнати неправомірною бездіяльність Національного банку України зі здійснення контролю за дотриманням агентом валютного контролю ПАТ КБ «Надра» валютного законодавства при укладені кредитних договорів від 09 лютого 2007 року № 08/02/2007/840 К-065, від 07 грудня 2007 року № 07/12/2007/840-ЖК/21, від 15 січня 2008 року № 05/01/2008/840-К/21 та здійснення розрахунків за ними в період з 09 лютого 2007 року по 21 січня 2016 року.

2. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що відповідач, запровадивши видачу населенню України, в тому числі позивачам споживчих кредитів в іноземній валюті, не здійснив нормативне врегулювання порядку розрахунку фізичними особами на території України кредитними коштами (іноземною валютою), порядку отримання індивідуальної ліцензії для використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу, не забезпечив дотримання положень валютного законодавства при укладенні та виконанні кредитних договорів, не забезпечив виконання ПАТ КБ «Надра» функцій агента валютного контролю, що є порушенням ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та призвело до втручання у власність позивачів.

Правова невизначеність, бездіяльність відповідача з контролю за дотриманням валютного законодавства ПАТ КБ «Надра», стрімка девальвація національної валюти (більш чим 500%) обумовила припинення сплати позивачами місячних платежів та зашкодила здійсненню ними права власності. При цьому виключається будь-яка компенсація з боку держави.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі ПАТ КБ «Надра» не заявив вимог до позивачів про стягнення кредитного боргу, судове провадження за позовом не відкривалось, офіційне остаточне рішення про позбавлення права власності (грошових коштів, звернення стягнення на предмет іпотеки) не зостановлювалось.

3. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року, задоволено клопотання відповідача та третьої особи; позовну заяву залишено без розгляду на підставі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв'язку з пропуском встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України строку звернення до суду.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким направити справу до Одеського апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. 21 серпня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення Національного банку України, в якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

7. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалась.

8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 22 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі № 814/1150/16 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

10. Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її до касаційного розгляду в порядку письмового провадження на 24 жовтня 2018 року.

11. Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року розгляд справи відкладено на 26 жовтня 2018 року.

12. Станом на 26 жовтня 2018 року заперечення або відзиві від ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Верховного Суду не надходив.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. 09 лютого 2007 року між третьою особою - ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитну угоду № 08/02/2007/840 К-065, відповідно до якої третя особа зобов'язалася видати позичальнику кредит у розмірі 34650 дол. США із строком повернення до 05 серпня 2021 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 12,24% річних зі схемою кредитування «ануїтетний платіж» з місячним платежем 429,58 дол. США. Сума кредиту в еквіваленті валюти 174982,50 грн.

Цільове призначення кредиту - проведення розрахунку по договору купівлі-продажу, що укладений між позичальником та ОСОБА_5, згідно якого позичальник набуває у власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3.

14. 07 грудня 2007 року між третьою особою - ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 07/12/2007/840-ЖК/21, відповідно до якого третя особа зобов'язалася видати позичальнику кредит у розмірі 20912,05 дол.США із строком повернення до 07 грудня 2032 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 13,39% річних зі схемою кредитування «ануїтетний платіж». Сума кредиту в еквіваленті валюти 105605,85 грн.

Цільове призначення кредиту - проведення розрахунку по договору купівлі-продажу від 07 грудня 2007 року № 8066, що укладений між позичальником та ТОВ «БМУ-3», згідно якого позичальник набуває у власність нерухоме майно (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

15. 15 січня 2008 року між третьою особою - ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 05/01/2008/840-К/21, відповідно до якої третя особа зобов'язалася видати позичальнику кредит у розмірі 58174,20 дол.США із строком повернення до 14 січня 2028 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 12,39% річних зі схемою кредитування «ануїтетний платіж». Сума кредиту в еквіваленті валюти 293779,71 грн.

Цільове призначення кредиту - проведення розрахунку по договору купівлі-продажу від 15 січня 2008 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_7, згідно якого позичальник набуває у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

16. 26 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Національного банку України з проханням надати інформацію, в тому числі:

- яким законодавчим нормативно-правовим актом чинним на 09 лютого 2007 року слід було керуватися фізичній особі резиденту України при отриманні кредиту в іноземній валюті, здійснені розрахунку на території України з іншим резидентом готівкою іноземної валюти (розрахунок за договором купівлі-продажу квартири), здійснення розрахунку з банком (сплата процентів) готівкою в касу банку;

- яким нормативно-правовим актом НБУ (іншого держоргану), чинним на 09 лютого 2007 року, визначено поняття «ануїтетний платіж», методика та формула його обчислення, застосування у розрахунку за споживчими кредитами;

- коли проводилася перевірка діяльності ПАТ КБ «Надра», чи виявлені правопорушення валютного законодавства, чи вбачається в діях банку ознаки валютного правопорушення.

17. Листом від 04 грудня 2015 року НБУ повідомило позивача, що кредитування в іноземній валюті здійснювалося відповідно до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу, Закону України «Про банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»; що відповідно до ст. 5 Декрету використання іноземної валюти як засобу платежу на території України потребує отримання індивідуальної ліцензії (індивідуальна ліцензія не потрібна якщо ініціатором є банк); що за період з 09 лютого 2007 року проведена комплексна інспекторська перевірка Банку, інформація щодо цієї перевірки (в тому числі виявлених порушень) є банківською таємницею і не може бути розкрита за запитом.

18. 28 березня 2016 року ОСОБА_2 повідомила відповідача про факти порушення, просила здійснити перевірку викладених у заяві фактів, повідомити результати. До заяви надала нотаріально завірену заяву (дозвіл) на розкриття банківської таємниці у відношенні неї.

19. Відповідач листом від 11 квітня 2016 року за вих. № 20-0004/30723 повідомив, що підстави здійснення НБУ перевірки банків визначено «Положенням про планування та порядок проведення інспекційних перевірок», затвердженого постановою НБУ від 17 липня 2001 року № 276; звернення громадян не відноситься до переліку підстав для проведення перевірки. Також повідомлено, що стосовно порушень законодавства інформація зібрана під час проведення банківського нагляду до дня початку процедури ліквідації банку, а тому становить банківську таємницю, яка не може бути видана за звернення.

20. 20 квітня 2016 року аналогічну заяву про факти порушення валютного законодавства при укладенні та виконанні кредитного договору направила відповідачу ОСОБА_4, на яку відповідач відповіді не надав.

21. НБУ на заяву ОСОБА_3 від 21 квітня 2016 року листом за № 20-004/44633 повідомив, що відповідно до ст. 76 Закону України «Про банки та банківську діяльність» НБУ не здійснює банківський нагляд за банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація, ліквідація, окрім отримання у встановленому НБУ порядку звітності.

22. Позивачі вважаючи, що відповідач не забезпечив нормативне регулювання порядку споживчого кредитування та захист споживача, як більш слабої сторони договору, не забезпечив контроль за дотриманням вимог валютного законодавства, що призвело до збільшення суми валютного кредиту, необмеженого кредитного боргу, втручання у майнові права, звернулися до суду з адміністративним позовом.

ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

23. Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачами пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ст. 99 КАС України, не зазначено та не надано жодного належного та допустимого доказу щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивачів своєчасно звернутись за судовим захистом.

24. Суди попередніх інстанцій зазначили, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду, в розумінні норм КАС України, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні відомості про вчинення позивачем протягом тривалого строку дій на захист прав, які він вважає порушеними.

24.1. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

24.2. Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, уподовж якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

24.3. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

25. Позивами не надано жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від їх волі своєчасно звернутись за судовим захистом, позивачі не вказують і не надають, та не встановлено обставин, що свідчать про наявність об'єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк.

ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

26. У касаційній скарзі позивачі зазначають, що:

- позовна заява подана до суду в межах шестимісячного строку з дати направлення відповідачу заяв (26 листопада 2015 року, 28 березня 2016 року, 20 квітня 2016 року, 21 квітня 2016 року) про факти порушення третьою особою - ПАТ КБ «Надра» валютного законодавства при укладенні з ними кредитних договорів про споживче кредитування в іноземній валюті та виконанні умов договорів;

- відповідач постановою від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра» відкликав банківську ліцензію, а виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до прийнятого рішення від 05 червня 2015 року № 113 розпочала здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра». Припинення нарахування відсотків на користь вкладників у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії (початком процедури виведення з ринку) передбачає і припинення нарахування на свою користь відсотків за споживчими кредитними договорами в іноземній валюті. Проте, ПАТ КБ «Надра» продовжує нараховувати на свою користь відсотки за споживчими кредитними договорами (фактично здійснювати банківську діяльність - отримувати плату за надання фінансових послуг), в той час ні одним законодавчим актом не передбачено порядку здійснювати банком банківської діяльності після відкликання банківської ліцензії (початку процедури виведення з ринку);

- висновок суду про пропущення строку звернення до суду є недоведеним - суд не визначив дату з якої, за його переконанням, позивачі могли звернутися до суду за захистом порушеного права;

- відповідач тривалий період (на дату виникнення у позивачів фінансових зобов'язань в іноземній валюті, виконанні договірних умов до цього час) не усунув шляхом прийняття в межах повноважень, в належній і якомога послідовні ший спосіб нормативно-правових актів з питань валютного регулювання споживчого кредитування іноземною валютою фізичних осіб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, особливою відмінністю якого є передбачені кредитними умовами обов'язки позивачів (фізичних осіб, резидентів України) здійснювати розрахунки іноземною валютою на території України з резидентами України за товари (придбані за кредитні кошти квартири - цільове використання коштів) та послуги (розрахунок з банком за надання фінансової послуги);

- суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили та не надали правової оцінки умовам та обставинам запровадження відповідачем споживчого кредитування фізичних осіб не пов'язаних з підприємницькою діяльністю іноземною валютою, видачі резидентом кредиту позивачам, здійснення резидентами розрахунків іноземною валютою на території України, правова невизначеність та втягнення позивачів в економічну залежність, втручання в їх майнові права. Також судовими інстанціями не було досліджено та не надано правової оцінки бездіяльності відповідача невиконання ним в межах повноважень питань валютного контролю за дотриманням валютного законодавства третьою особою на дату виникнення у позивачів фінансових зобов'язань в іноземній валюті та виконання умов кредитних договорів.

ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить з наступного.

28. Предметом позовних вимог у даній справі є визнання неправомірними дій Національного банку України щодо запровадження видачі фізичним особам непов'язаних з підприємницькою діяльністю споживчих кредитів в іноземній валюті при правовій невизначеності та відсутності достовірного повного інформування про порядок, умови надання фінансової послуги в іноземній валюті та визнання неправомірною бездіяльності Національного банку України зі здійснення контролю за дотриманням агентом валютного контролю (ПАТ КБ «Надра») валютного законодавства при укладенні кредитних договорів.

29. Відповідно до положень ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

30. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

31. В умовах триваючих порушень важливо встановити коли особа дізналась або повинна була дізнатись про ймовірне порушення її прав, після чого б вона могла звернутися до суду за їх захистом.

32. Проте, ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не було встановлено коли саме відбулося порушення прав позивачів та коли вони дізналися або повинні були дізнатися про таке порушення.

33. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків щодо пропуску позивачами шестимісячного строку звернення до суду із позовними вимогами про визнання неправомірними дій Національного банку України з запровадження видачі фізичним особам непов'язаним з підприємницькою діяльністю споживчих кредитів в іноземній валюті при правовій невизначеності та відсутності достовірного повного інформування про порядок, умови надання фінансової послуги в іноземній валюті та наслідки для споживача та бездіяльності Національного банку України зі здійснення контролю за дотриманням агентом валютного контролю ПАТ КБ «Надра» валютного законодавства при укладені кредитних договорів від 09 лютого 2007 року № 08/02/2007/840 К-065, від 07 грудня 2007 року № 07/12/2007/840-ЖК/21, від 15 січня 2008 року № 05/01/2008/840-К/21 та здійснення розрахунків за ними в період з 09 лютого 2007 року по 21 січня 2016 року.

34. За змістом ч. 1, 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

35. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

36. За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Суду слід встановити коли відносини між сторонами стали спірними, та з якого моменту права позивачів були порушені і коли вони дізнались або повинні були дізнатись про це.

37. Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти законне та обґрунтоване рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст. 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі № 814/1150/16 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб