Справа № 813/1076/17
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 813/1076/17

Провадження № 11-560апп18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року (судді Сакалош В. М., Брильовський Р. М., Кедик М. В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року (судді Рибачук А. І., Багрій В. М., Старунський Д. М.) у справі № 813/1076/17 за позовом ОСОБА_3 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України), третя особа - ОСОБА_4, про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації та

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДАБІ України, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправною бездіяльність ДАБІ України щодо нездійснення перевірки достовірності даних, наведених у зареєстрованій 16 жовтня 2015 року за № ЛВ 02 декларації про готовність до експлуатації об'єкта «Будівництво зблокованого житлового будинку на АДРЕСА_1», який належить до І-ІІІ категорії складності, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, оскільки його збудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без будівельного паспорта, що встановлено під час проведення позапланової перевірки за скаргою ОСОБА_3 від 14 листопада 2016 року;

- визнати протиправною та скасувати реєстрацію декларації від 16 жовтня 2015 року № ЛВ 02 про готовність об'єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, а саме об'єкта «Будівництво зблокованого житлового будинку на АДРЕСА_1».

На обґрунтування позовуОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 здійснив будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з істотним відхиленням від проекту на частині належної позивачу земельної ділянки без його згоди, що порушує права ОСОБА_3 як власника земельної ділянки, а Департамент ДАБІ у Львівській області не вжив належних заходів реагування за результатами його скарг, в яких він вказував на ці порушення.

Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 18 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року, закрив провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погодившись із ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_3 в касаційній скарзі зазначив, що суди неповно з'ясували обставини справи та порушили норми матеріального й процесуального права. На думку скаржника, порушення прав позивача відбулось не тільки в зв'язку з реєстрацією права власності на об'єкт будівництва, а в першу чергу внаслідок реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та внаслідок бездіяльності відповідача, допущеної останнім при здійсненні позапланової перевірки та ігноруванні скарг позивача. Закриваючи провадження в цій справі, суд не дослідив зміст заявлених позовних вимог та не звернув увагу на те, що позивачем, окрім вимоги про визнання протиправною реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, оскаржувалась бездіяльність відповідача як суб'єкта владних повноважень у частині нездійснення перевірки достовірності даних, наведених у зареєстрованій 16 жовтня 2015 року за № ЛВ 02 декларації про готовність до експлуатації об'єкта «Будівництво зблокованого житлового будинку на АДРЕСА_1». При цьому наведені у зверненнях позивача дані свідчили про наявність підстав вважати цей об'єкт самочинним будівництвом, оскільки він збудований на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, та без будівельного паспорта.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 04 вересня 2017 року відкрив касаційне провадження в цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції цього Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03 травня 2018 року передав цю справу до Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв'язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

ВеликаПалати Верховного Суду ухвалою від 21 травня 2018 року прийняла цю справу та призначила її до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників відповідно до пункту 3 частини першої статті 345 КАС України.

Відзивів на касаційну скаргу відповідач та третя особа не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені у касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,35 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,025 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є ОСОБА_4

За зверненням ОСОБА_3 Приватним підприємством «Кайлас-К» було виконано план топографічного знімання території в межах АДРЕСА_2. Відповідно до вказаного плану існуюча межа поділу суміжних земельних ділянок (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) не відповідає плану кадастрового поділу земельних ділянок, внаслідок чого у фактичному користуванні ОСОБА_4 перебуває частина належної ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,0012 га (12 кв. м), з яких 0,0008 га (8 кв. м) займає частина житлового будинку НОМЕР_3.

14 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Департаменту ДАБІ у Львівській області зі скаргою на незаконність будівництва ОСОБА_4 зблокованого житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якій просив провести перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності при будівництві цього будинку.

Листом Департаменту ДАБІ у Львівській області від 28 листопада 2016 року № 1013-6/7811-16 позивача повідомлено про те, що за результатами розгляду його скарги посадовою особою Департаменту ДАБІ у Львівській області проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності при будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1, м. Львів, відповідно до якої змін у конфігурації цього будинку чи виконання будь-яких підготовчих та будівельних робіт виявлено не було. У листі також зазначено, що реєстрація права власності на об'єкт містобудування є останньою стадією будівництва, а отже після реєстрації права власності об'єкт містобудування перестає бути об'єктом будівництва.

17 січня 2017 року позивач повторно звернувся зі скаргою до Департаменту ДАБІ у Львівській області, в якій просив скасувати реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 29 вересня 2015 року № ЛВ 40 та реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 16 жовтня 2015 року № ЛВ 02, з наданням засвідчених копій вказаних документів.

Департамент ДАБІ у Львівській області листом від 16 лютого 2017 року № 1013-6/1011-15 надав позивачу відповідь, аналогічну за змістом листу від 28 листопада 2016 року № 1013-6/7811-16, а також вказав, що в запитуваних ОСОБА_3 документах містяться персональні дані ОСОБА_4, у зв'язку з чим такі документи не можуть бути надані заявнику.

Обставини справи учасниками справи під сумнів не ставляться.

Закриваючи провадження у справі, Львівський окружний адміністративний суд, з висновками якого погодився Львівський апеляційний адміністративний суд, керувався тим, що спір у цій справі пов'язаний із захистом цивільного права, оскільки дії відповідача з реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації вичерпали свою дію, право власності на об'єкт нерухомості перейшло до третьої особи в цій справі, а тому доводи ОСОБА_3 щодо порушень, допущених Департаментом ДАБІ у Львівській області, повинні оцінюватися при оспорюванні правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на спірний об'єкт нерухомого майна в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим цей висновок судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_3 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності ДАБІ України щодо нездійснення перевірки достовірності даних, наведених у зареєстрованій 16 жовтня 2015 року за № ЛВ 02 декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та скасування вказаної реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

З матеріалів справи також убачається, що 27 листопада 2015 року ОСОБА_4 зареєстровано право власності на вказаний будинок та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 вересня 2016 року, індексний номер 68201887, цей будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 здійснив будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з істотним відхиленням від проекту на частині належної позивачу земельної ділянки без його згоди, що порушує права ОСОБА_3 як власника земельної ділянки.

Таким чином, цей позов направлений на поновлення порушеного третьою особою у справі права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Ураховуючи викладене, вірним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що спір у справі стосується не стільки правомірності дій відповідача при реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, скільки правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на об'єкт нерухомого майна, створений за результатами будівництва, а тому захист порушеного права власності ОСОБА_3 має вирішуватися в порядку, встановленому ЦПК України.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі з обов'язком суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17.

За нормами частини третьої статті 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки оскаржувані судові рішення прийняті судами попередніх інстанцій з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків цих судів скаржник не спростував, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк Л. І. Рогач

С. В. Бакуліна І. В. Саприкіна

В. В. Британчук О. М. Ситнік

В. І. Данішевська О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська

О. Б.Прокопенко