Справа № 334/1540/18(2-а/334/169/18)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

31 жовтня 2018 року м. Дніпросправа № 334/1540/18(2-а/334/169/18)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

суддя-доповідач: Шальєва В.А.

судді: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2018 р. (суддя Баруліна Т.Є., повне судове рішення складено 27.09.2018 р.) в справі № 334/1540/18 за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі, поліцейського 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Запорізькій області Дворецього Олександра Олександровича, заступника командира 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Сербиненка Сергія Сергійовича про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі, поліцейського 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Запорізькій області Дворецього Олександра Олександровича, заступника командира 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Сербиненка Сергія Сергійовича про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА № 311986 та серії ЕАА № 311986.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянтом зазначено про не надання відповідачем належних доказів вчинення ним правопорушень, відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на думку позивача, не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не містить інформації щодо повного перебігу подій, тобто є змонтованим.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у звязку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2018 року інспектором УПП у м. Запоріжжі рядовим поліції 2 батальйону 2 роти УПП в Запорізької області Дворецьким О.О. винесено постанову серії ЕАА № 311956 щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення ч. 1 ст.122 КУпАП, а саме порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів (п.15.9 «е» Правил дорожнього руху).

Одразу після цього 03.03.2018 р. лейтенантом поліції 2 батальйону 2 роти УПП в Запорізькій області Сербиненком С.С. складено постанову серії ЕАА №311986 від 03.03.2018 р. про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. за порушення ч.1 ст.127 КУпАП, а саме, за перехід проїзної частини у невстановлених місцях (п. 4.14 «г» Правил дорожнього руху України).

Переглядом відеозапису, доданого відповідачами до письмового відзиву на позов, судом першої інстанції встановлено, що позивач зупинився в зоні дії дорожнього знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса», через 7 метрів за зупинковим комплексом, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 2-а, над яким встановлено вищевказаний дорожній знак, що є порушенням Правил дорожнього руху України, який забороняє зупинку та стоянку ближче 30 м від дорожнього знаку з обох боків.

Зважаючи на не підтвердження доводів позивача про вимушеність зупинки через необхідність прийняття ліків, а також недотримання ОСОБА_2 п. 9.9 «а» Правил дорожнього руху щодо необхідності ввімкнення аварійної світлової сигналізації при вимушеній зупинці, суд першої інстанції дійшов висновку про законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, встановивши, що відеозаписом зафіксований факт порушення позивачем п. 4.14 «г» ПДР, а саме, що позивач перейшов проїзну частину, яка має чотири смуги руху в обох напрямках, у невстановленому місці, перетнувши при цьому подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки 1.3, тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнутий постановою поліцейського до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03.03.2018 р. інспектором 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Запорізькій області Дворецьким О.О. прийнято постанову серії ЕАА № 311956 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яким накладено на ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. За змістом постанови водій ОСОБА_2 03.03.2018 р. о 13 годині 19 хвилин, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21073, номерний знак НОМЕР_1, в м. Запоріжжі, по вул. Незалежної України, 2-а, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м. від зупинки маршрутних транспортних засобів, а саме на відстані 7 метрів, чим порушив п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, 03.03.2018 р. інспектором 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Запорізькій області Сербиненком С.С. прийнято постанову серії ЕАА № 311986 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, яким накладено на ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. За змістом постанови ОСОБА_2 03.03.2018 р. о 13 годині 10 хвилин в районі вул. Незалежної України, 2-а у м. Запоріжжі здійснив перехід проїзної частини поза пішохідним переходом, де дорога має розділювальну смугу та чотири полоси в обох напрямках, чим порушив п. 4.14 «г» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Оглядом запису з нагрудної відеокамери поліцейського встановлено, що відповідачем здійснено замір відстані від зупиненого транспортного засобу до визначеного дорожнім знаком місця зупинки маршрутних транспортних засобів, яка складає 7 м.

Пунктом 15.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, встановлено, що зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Тобто, в контексті спірних правовідносин, забороняється зупинка ближче 30 м від дорожнього знаку зупинки з обох боків, оскільки зупинка не має посадкового майданчику.

Факт порушення позивачем п. 15.9 е) Правил дорожнього руху в частині здійснення зупинки транспортного засобу ближче 30 м від дорожнього знаку зупинки маршрутних транспортних засобів доведений відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який є належним, достовірним та достатнім доказом правомірності оскаржуваної постанови у розумінні ст. ст. 73, 75-76 КАС України, як й факт порушення позивачем п. 4.14 г) Правил дорожнього руху в частині здійснення позивачем переходу проїзної частини поза межами пішохідного переходу, де дорога має розділювальну смугу та чотири полоси в обох напрямах.

Доводи апелянта про необґрунтований висновок суду першої інстанції, що відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського є неналежним, недостатнім та недостовірним доказом є безпідставними, оскільки такий відеозапис містить достовірну та достатню інформацію щодо обставин вчинення позивачем правопорушень.

Стосовно посилання апелянта на те, що відеозапис є змонтованим та не містить фіксування факту неправомірних дій відповідачів, суд вказує, що предметом доказування в цій справі є правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а правомірність дій поліцейських.

З урахуванням принципу диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, надання відповідачами відеозапису тільки в частині фіксування факту правопорушення є цілком обґрунтованим.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності спірними постановами.

Суд вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у наступному.

Статтею 286 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, приписами частини 1 якої встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

В порушення зазначених вимог процесуального законодавства судом першої інстанції в судовому засідання проголошена вступна та резолютивна частини судового рішення, повне судове рішення складено через декілька днів, а розгляд справи тривав більше двох місяців.

Разом з тим, такі порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, тому не є підставами для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права, а порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справ, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення субєкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2018 р. в справі № 334/1540/18 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2018 р. (суддя Баруліна Т.Є.) в справі № 334/1540/18 за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі, поліцейського 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Запорізькій області Дворецього Олександра Олександровича, заступника командира 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Сербиненка Сергій Сергійовича про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 31.10.2018 р. та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 31.10.2018 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко