Справа № 826/4845/14
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2018 року

Київ

справа №826/4845/14

адміністративне провадження №К/9901/2620/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Олендера І.Я.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2014 (суддя - Соколова О.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 (головуючий суддя - Коротких А.О., судді: Ганечко О.М., Літвіна Н.М.) у справі № 826/4845/14 за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про скасування рішення, -

встановив:

Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «ПЗЗ») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просило скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (далі - ДПІ у м. Чернігові) від 03.04.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій ДПІ у м. Чернігові оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2014, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 та прийняти у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог ДПІ у м. Чернігові, посилаючись на положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затверджену наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, зазначає, що до фонду додаткової заробітної плати відносяться витрати, пов'язані з наданням безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту, а відтак зазначені витрати відносяться до фонду заробітної плати вцілому і є частиною бази для визначення суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Також, відповідач просить замінити Державну податкову інспекцію у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на її процесуального правонаступника Чернігівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ДТГО «ПЗЗ» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ДПІ у м. Чернігові проведено документальну позапланову виїзну перевірку Моторвагонного Депо Чернігів ДТГО «Південно-Західна залізниця» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012.

За наслідками перевірки податковим органом складено акт від 17.03.2014 № 699/22/01/069815, в якому відображено висновок про порушення позивачем пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано своєчасно ненарахований та неутриманий єдиний внесок за 2011-2012 роки в розмірі 44244,27 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки податковим органом прийнято рішення від 03.04.2014 № , згідно з яким позивачу донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 44244,72 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 22122,36 грн.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що заниження суми єдиного внеску відбулося внаслідок невключення позивачем до бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вартості наданих працівникам та пенсіонерам квитків на безкоштовний проїзд залізничним транспортом.

Статтею 16 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що працівники залізничного транспорту загального користування та члени їх сімей (утриманці) користуються правом на безоплатний проїзд залізничним транспортом. Порядок та умови надання цих та інших пільг встановлюються Кабінетом Міністрів України, колективними договорами та угодами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку його працедавцем (само зайнятою особою), якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з таким платником податку.

За змістом підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивачем правомірно не включено вартість квитків з правом безкоштовного проїзду до бази оподаткування єдиним соціальним внеском, оскільки надання таких квитків всім працівникам та членам їх сімей (утриманцям) не залежить від виконання трудових функцій та досягнення трудових успіхів, є соціальною гарантією, не входить до структури заробітної плати та є додатковим благом таких працівників.

Також суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали безпідставним посилання відповідача на Інструкцію зі статистики заробітної плати, затверджену наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, оскільки пунктом 1.1 названої Інструкції визначено, що вона не застосовується для визначення складових фонду оплати праці, як бази (об'єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Замінити Державну податкову інспекцію у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на її процесуального правонаступника Чернігівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Касаційну скаргу Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

І.Я.Олендер ,

Судді Верховного Суду