Справа № 826/5847/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 жовтня 2018 року № 826/5847/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доПравобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві
про зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд:

- зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу позивача, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, період перебування в Шахтарському міському центрі зайнятості з 30.10.2003 по 27.09.2004, та призначити позивачу пенсію за віком з моменту виникнення права, а саме з 04.09.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву та витребувано в останнього необхідні докази та матеріали.

Ухвалою Окружний адміністративний суд м. Києва здійснив заміну відповідача - Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у 2017 році досягла пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У встановленому законом порядку звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, враховуючи, що проживає в м. Києві зазначене підтверджується довідкою №14705 від 17.10.2016 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідач листом повідомив про відмову в призначенні пенсії за віком посилаючись на брак загального пенсійного стажу для призначення пенсії за віком, оскільки не враховано період перебування в Шахтерському міському центрі зайнятості з 30.10.2003 по 27.09.2004 в зв'язку з відсутністю дати та номерe наказу на записі про звільнення.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволені адміністративного позову зазначивши, що для зарахування періоду перебування позивача в Шахтарському міському центрі зайнятості відсутні законні підстави, оскільки допущенні помилки при внесені запису про звільнення. Також зазначено, що страховий стаж позивача становить 14 років 1 місяць 17 днів, натомість відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 наявні такі записи щодо роботи з 04.09.1978 по 19.11.1979 - гірником, з 20.02.1980 по 23.01.1988 - розкрійником, з 09.06.1993 по 06.06.1994 - штукатуром, з 31.05.2002 по 06.08.2003 - слюсарем, з 30.10.2003 по 27.09.2004 здійснювалась виплата по безробіттю, вказаний період є спірним, з 01.10.2004 по 03.10.2005 - продавцем.

Згідно звітності про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати до органів доходів і зборів, ОСОБА_1 сплатила добровільний внесок на загальнообов'язкове пенсійне страхування за попередній період згідно з договором про добровільну участь з 01.11.2005 до 30.11.2005, вказане підтверджується копією Додатку 6 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування (пункт 5 розділу ІІІ).

Позивач звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як переселенка (згідно копії довідки від 17.10.2016 проживає у Святошинському районі м.Києва) із заявою №12250 від 04.10.2017 про призначення пенсії, як особа яка має право на отримання пенсії за віком, страховий стаж якої становить 15 років.

Листом №71227/06 від 12.12.2017 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії. Відмову обґрунтував тим, що загальний стаж роботи складає 14 років 01 місяць 17 дні, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». До загального стажу роботи за записами трудової книжки не враховано період перебування в Шахтарському міському центрі зайнятості з 30.10.2003 по 27.09.2004 в зв'язку з відсутністю дати та номера наказу на записі про звільнення.

Позивач вважаючи безпідставною відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні пенсії, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями пункту 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.

Позивач відповідно до копії паспорту громадянина України народилась 03.09.1959, станом на момент звернення 04.10.2017 до відповідача щодо призначення пенсії позивачу виповнилось повних 58 років.

Таким чином, на час звернення про призначення пенсій позивач досягла віку, встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідний записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників Затверджено Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі -Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Приписами пункту 1.5 Інструкції № 58 визначено, що питання, пов'язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Постановою «Про трудові книжки працівників» Кабінету Міністрів України від 27.04.1993, цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з пунктом 2.26 Інструкції № 58 Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до вищезазначених вимог законодавства відповідальність за ведення та некоректне ведення трудових книжок несе підприємство, з огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок.

З урахуванням зазначеного суд прийшов до висновку, що в трудовій книжці позивача наявний запис за №13 про закінчення здійснення виплат допомоги по безробіттю, зазначений запис відповідачем не спростований та безпідставно не прийнятий, а отже має бути врахований до стажу який дає право на пенсію.

Оскільки страховий стаж підтверджений записами у трудовій книжці, суд вважає неправомірною відмову відповідача в зарахуванні періоду перебування в Шахтерському міському центрі зайнятості з 30.10.2003 по 27.09.2004 до загального трудового стажу позивача.

На виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не виконано обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення, про відмову в призначенні пенсії за віком.

Таким чином, суд вважає безпідставним не зарахування до загального трудового стажу позивача спірного періоду.

Суд зазначає, що за положеннями статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що предмет і мета Конвенції як інституту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (рішення у справі «Ковач проти України», «Мельников проти України», «Швидко проти України»).

Отже, суд оцінює фактичні обставини справи з урахуванням прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду з 30.10.2003 по 27.09.2004 в Шахтарському міському центрі зайнятості є протиправними, та такими, що порушують права та свободи Позивача.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві рішення про відмову в призначенні пенсії не приймалось, відмова була викладена відповідачем у листі.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

Згідно із статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Таким чином, відповідаючи листами на заяви Позивача про призначення та перерахунок пенсії Відповідач допустив протиправну бездіяльність не прийнявши рішення про призначенні (перерахунок) або відмову в призначені (перерахунку) пенсії.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Як визначено статтею 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (переведення з одного виду пенсії на інший) та перерахунку пенсії. Повноваження територіального органу Пенсійного фонду у питаннях зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, є дискреційними. Відповідно суд не повноважний втручатися до таких повноважень і не може підміняти територіальний орган Пенсійного фонду, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, у питаннях призначення (переведення з одного виду пенсії на інший) та перерахунку пенсії.

Згідно з частиною четвертою цієї статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатом заяви позивача, зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу період з 30.10.2003 по 27.09.2004 та призначити пенсію з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, з 04.09.2017.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на все вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Судові витрати по справі відсутні у зв'язку зі звільненням позивача від сплати судового збору ухвалою від 16.04.2018.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 159, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації:АДРЕСА_1, місце фактичного мешкання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) задовольнити повністю та вийти за межі позовних вимог.

2. Визнати протиправною бездіяльність Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви позивача про отримання пенсії за віком.

3. Визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 у врахуванні до страхового стажу періоду з 30.10.2003 по 27.09.2004.

4. Зобов'язати Головне управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 30.10.2003 по 27.09.2004 та призначити пенсію ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, з 04.09.2017.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Клименчук