Справа № 295/2597/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/2597/18

Головуючий у 1-й інстанції: Перекупка І.Г.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

31 жовтня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2018 року (повний текст якого складено у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби, заступника начальника Житомирської митниці Державної фіскальної служби Мірошніченка Михайла Івановича про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2018 року позивач - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Житомирської митниці Державної фіскальної служби, заступника начальника Житомирської митниці Державної фіскальної служби Мірошніченка Михайла Івановича, в якому просила визнати протиправними дії заступника начальника Житомирської митниці Державної фіскальної служби Мірошніченка Михайла Івановича щодо оформлення та винесення постанови у справі про порушення митних правил №1646/10100/17 від 22 лютого 2018 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та скасувати постанову Житомирської митниці ДФС №1646/10100/17 від 22 лютого 2018 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України (далі - МК України) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана постанова є незаконною, оскільки вона не могла вивезти транспортний засіб з об'єктивних причин - через поломку транспортного засобу, а також вказала на те, що не є суб'єктом правопорушення передбаченого ст. 470 МК України, оскільки ввозила транспортний засіб не комерційного призначення, а для особистого користування.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Так, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було враховано наявності підстав для звільнення її від відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України через порушення митних правил. Крім того, апелянт вказала на те, що не є суб'єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, оскільки ввозила транспортний засіб не комерційного призначення, а для особистого користування.

Ухвалами Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2018 року та від 16 липня 2018 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду на 24 вересня 2018 року.

На виконання Указу Президента України від 28.09.2018 №296/2018, головою Житомирського апеляційного адміністративного суду прийнято розпорядження від 30.09.2018, відповідно до якого адміністративні справи, що перебували в провадженні Житомирського апеляційного адміністративного суду передано до Сьомого апеляційного адміністративного суду, здійснено повторний автоматизований розподіл невирішених судових справ.

За результатами повторного автоматизованого розподілу згідно порядку ст. 31 КАС України головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено - Білу Л.М., суддів - Граб Л.С., Гонтарука В.М.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі повноважних представників в судове засідання не направили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомленні завчасно та належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, позивачем використовувався для особистого користування легковий автомобіль марки VОLVО S80, реєстраційний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, з 10 травня 2017 року по теперішній час.

28 травня 2017 року вказаний автомобіль прийшов у аварійний стан внаслідок істотних технічних несправностей двигуна. У зв'язку із виникненням аварійного стану автомобіля, який ОСОБА_3 експлуатує з початку травня 2017 року, нею, 30.05.2017 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України було подано заяву від 30.05.2017 про продовження терміну перебування вказаного автомобілю на митній території України на весь час здійснення ремонтних робіт.

Листом Житомирської митниці Державної фіскальної служби України від 09 червня 2017 року № 1520/Д/06-70-20 позивача було повідомлено про те, що їй належить після завершення ремонту вивезти легковий автомобіль марки VОLVО S80, реєстраційний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1 в строк, визначений ст. 95 МК України, за межі митної території України.

Органами митного контролю факт перебування автомобілю в стані аварії та на СТО перевірявся із виїздом на СТО та складанням відповідних документів. Після закінчення здійснення ремонту автомобіля, транспортний засіб було вивезено за межі України. До адміністративної відповідальності позивач за порушення термінів перебування автомобіля на митній території України не притягувалась.

12 жовтня 2017 року легковий автомобіль марки VОLVО S80, реєстраційний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, знову було ввезено ОСОБА_3 в Україну. Однак, 20 жовтня 2017 року знову виникла аварія вказаного легкового автомобіля і транспортний засіб прийшов у аварійний стан внаслідок істотних технічних несправностей автоматичної коробки передач.

З огляду на такі обставини, 20 жовтня 2017 року ОСОБА_3 подала заяву до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України про продовження терміну перебування вказаного легкового автомобіля на митній території України на весь час здійснення ремонтних робіт, а саме з 20 жовтня 2017 року по 26 грудня 2017 року, що підтверджується ремонтно-технічною документацією.

27 грудня 2017 року о 13.18 год. прямуючи з України в Республіку Білорусь по смузі руху "зелений коридор" в зону митного контролю пункту пропуску "Виступовичі" м/п "Північний" Житомирської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки VОLVО S80, реєстраційний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1 під керуванням позивача. Під час здійснення митних формальностей відповідно до бази даних, а саме: АСМО "Інспектор" та ЦБД ЄАІС встановлено, що останньою 12.10.2017 було ввезено в режимі "транзит" по "зеленому коридору" через п/п "Устилуг" Волинської митниці ДФС вищевказаний легковий автомобіль і на даний час автомобіль вивозиться за межі митної території України з порушенням терміну на 66 днів.

В своєму поясненні співробітникам митниці ОСОБА_3 підтвердила факт ввезення на митну територію України вказаного транспортного засобу, пояснивши, що своєчасно транспортний засіб не вивезла через його поломку та ремонт та надала довідку від 20.10.2017, видану ФОП ОСОБА_6, заказ-наряд № 162 від 18.12.2017., акт приймання-передачі, акт № 1002598 від 18.12.2017, акт надання послуг № 87 від 26.12.2017 та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 26.12.2017, які свідчать про проведення ремонту вказаного транспортного засобу. Про вказану подію повідомила Житомирську митницю ДФС.

22 лютого 2018 року заступником начальника Житомирської митниці Державної фіскальної служби Мірошніченком М.І. винесено постанову №1646/10100/17 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн., у зв'язку із перевищенням встановленого ч. 1 ст. 95 МК України десятиденного терміну доставки автомобіля марки VОLVО S80, реєстраційний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення.

Не погоджуючись з рішенням митного органу позивач оскаржила його в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 470 МК України, оскільки позивачем до Житомирської митниці ДФС були надані документи, що лише свідчать про факт поломки та ремонту транспортного засобу, а не підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, а відтак наявність обставин, передбачених ст. 460 МК України, які виключають відповідальність за ст. 470 МК України, під час складання протоколу, винесення постанови та розгляду справи судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України (далі - МК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з ст. 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Частиною 1 ст. 95 МК визначено, що для автомобільного транспорту встановлені строки транзитних перевезень у 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

До строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів) (частина 2 цієї статті).

За приписами ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо наявності обставин, передбачених ст. 460 МК України, які виключають можливість притягнення її до відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили здійснюється згідно з Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року № 657, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2 жовтня 2012 року за № 1669/21981.

Згідно цього Порядку, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Відповідно до п.п. "в" п. 2 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України 17 листопада 2005 року № 1118, обставинами непереборної сили є: смерть власника ТЗ; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується ТЗ; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника ТЗ; дорожня пригода за участю ТЗ, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху ТЗ, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров'ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.

Згідно з п. 2 Розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657 обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.

Відтак, безумовною підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, є повідомлення митного органу про факт аварії чи дії непереборної сили з метою перевірки митним органом вказаних обставин.

Так, апелянт вказує на те, що своєчасно не вивезла вказаний транспортний засіб через його поломку та ремонт, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться: довідка від 20.10.2017, видана ФОП ОСОБА_6, заказ-наряд № 162 від 18.12.2017., акт приймання-передачі, акт № 1002598 від 18.12.2017, акт надання послуг № 87 від 26.12.2017 та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 26.12.2017, які свідчать про проведення ремонту вказаного транспортного засобу. Крім того, позивач повідомила Житомирську митницю ДФС про вказану подію.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що факт виходу із ладу транспортного засобу та його подальший ремонт не можуть бути прирівняні до аварії або обставин непереборної сили, визначення яких міститься у наведених вище нормативно-правових актах. Доказів того, що такий ремонт транспортного засобу був здійснений у зв'язку із обставинами аварії, дії обставин непереборної сили або протиправними діями третіх осіб позивачем в ході розгляду справи не було надано, а відтак в діях ОСОБА_3 є склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №342/355/17.

Колегія суддів приймає до уваги і ту обставину, що поняття "аварії", на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, не відповідає спеціальним нормам права, які дають відповідні визначення, а саме: наказу Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118 "Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України" та наказу Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657 "Про виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму".

Крім того, сам факт ремонту не позбавляв можливості позивача від виконання в повному обсязі зобов'язання визначеного митним режимом "транзит" у встановлені ст. 95 МК України строки шляхом доставлення автомобіля до митного органу призначення за допомогою евакуатора або в будь-який інший спосіб не заборонений законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта про те, що факт виходу із ладу транспортного засобу та його подальший ремонт є обставиною, передбаченою ст. 460 МК України, яка виключає відповідальність за ст. 470 МК України, не підтверджуються наявними у справі доказами та суперечать правовій позиції Верховного Суду в аналогічній справі.

Щодо твердження апелянта про те, що вона не є суб'єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, оскільки ввозила транспортний засіб не комерційного призначення, а для особистого користування, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 57 ст. 4 МК України товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Згідно ст. 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Нормами п. 60 ст. 4 МК України визначено, що транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тони), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Тобто, в розумінні п. 57 ст. 4 МК України транспортний засіб особистого користування є товаром.

Як зазначалося вище, згідно з ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з цим, ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі вказує на те, що її притягнуто до відповідальності за недоставлення транспортного засобу комерційного призначення і перевищення встановленого ст. 95 МК України строку доставки транспортного засобу комерційного призначення, в той час як автомобіль марки VОLVО S80, реєстраційний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1 був ввезений в режимі транзит для особистого користування.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що митницею не оспорюється той факт, що вказаний транспортний засіб був ввезений позивачем на митну територію України для особистого користування, а не для комерційного використання, що передбачено главою 27 МК України та ст. 470 МК України.

Проте, положення ст. 470 МК України застосовуються як до транспортних засобів комерційного призначення, так і до транспортних засобів особистого користування, які в розумінні п. 57 ч.1. ст. 4 МК України є товаром.

За таких обставин, позиція апелянта стосовно протиправного притягнення її до відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України, норми якої передбачають відповідальність за перевищення встановленого ст. 95 МК України строку доставки лише транспортного засобу комерційного призначення, ґрунтується на невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена в повному обсязі 31 жовтня 2018 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.