Справа № 806/541/18
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/541/18 Головуючий у 1-й інстанції: Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

29 жовтня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Мацького Є.М. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року (повний текст складено 23.04.2018 року, м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом №0-6-0.334-7712/2-17 від 31.07.2017 за результатами повторного розгляду клопотання від 02.03.2016, зареєстровану за вх. №3-2442/0/5-16 від 09.03.2016;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно клопотання вх. №3- 2442/0/5-16 від 09.03.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року в адміністративній справі №806/448/17 було частково задоволено її позов, а саме : визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № P-2477/0-1961/6-16 від 25 липня 2016 року та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання № З - 2442/0/5-16 від 09 березня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із прийняттям рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

Разом з тим позивач зазначає, що за результатами повторного розгляду клопотання від 09 березня 2016 року позивачем було отримано лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 31.07.2017, яким їй повторно відмовлено у задоволенні клопотання із посиланням на положення Постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 07.06.2017. На думку позивача, вказана повторна відмова не відповідає нормам чинного законодавства та є протиправною.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи в порядку ст. 258, ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою за клопотанням від 02.03.2016, оформлену листом від 31.07.2017 №0-6-0.334-7712/2-17р. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання позивача від 02.03.2016 року, зареєстрованого 09.03.2016 за вх. №З-2442/0/5-16 та за результатами розгляду надати обґрунтовану відповідь із врахуванням норм Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.У решті позовних вимог - відмовлено та вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову позивача у зв'язку із безпідставністю.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району. У відповідності до ст. 122 Земельного кодексу України (далі Кодексу) позивачем до клопотання було додано копію паспорту, копію ідентифікаційного коду та викопіювання з публічної кадастрової карти України із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Клопотання позивача було зареєстровано у Головному управління Держгеокадастру у Житомирській області 9 березня 2016 року за вх. № З-2442/0/5-16. (а.с. 34)

Листом №Р-2477/0-1961/6-16 від 25.07.2016 року відповідач відмовив у наданні позивачу такого дозволу. Відмова відповідача вмотивована тим, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відповідач повинен надсилати органам місцевого самоврядування запити про висловлення позиції щодо можливості надання відповідного дозволу згідно рішення Державного агентства земельних ресурсів України №2/1 від 14 жовтня 2014 року. Так, відповідно до листа №254 від 05.05.2016 року Ємільчинською селищною радою було повідомлено, що зазначені у клопотанні земельні ділянки входять до перспективних земель та плануються для введення в межі смт. Ємільчине, з метою розширення меж населеного пункту у встановленому Законом порядку. Також, Ємільчинською селищною радою додатково зазначено, що після введення вказаних земель в межі смт. Ємільчине, земельні ділянки першочергово будуть надані учасникам бойових дій (а.с. 38 та зворот).

Крім того встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року в адміністративній справі №806/448/17 було частково задоволено позов позивача і визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № P-2477/0-1961/6-16 від 25 липня 2016 року та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання позивача №З-2442/0/5-16 від 09 березня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із прийняттям рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишено без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року - без змін. (а.с. 42-44)

На виконання зазначеної постанови суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянуто клопотання позивача від 02.03.2016, яке зареєстроване 09.03.2016 за №З-2442/0/5-16 та листом від 31.07.2017 № 0-6-0.334-7712/2-17 вказано, що відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 07.06.2017 №413, Держгеокадастр та його територіальні підрозділи, під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області не більше 25 відсотків від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області опублікувало інформацію про перелік ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у третьому кварталі 2017 року на території Житомирської області. Земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства не увійшла до вказаного переліку, тому з урахуванням наведеного, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 45).

Не погоджуючись із вказаною відмовою та вважаючи її протиправною, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржувану відмову відповідача, рішення суду першої інстанції судова колегія зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною другою статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За приписами частини другої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). В такому випадку відповідними органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено абзацом першим частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Суд зазначає, що у оскаржуваній відмові, яка викладена у листі відповідача від 31.07.2017, відсутні посилання про невідповідність місця розташування земельної ділянки, зазначеної позивачем:

- вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів;

- вимогам генерального плану населених пунктів Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області ;

- вимогам іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель цих же адміністративно-територіальних одиниць;

- вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування території цих же населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що у своєму листі та у відзиві на позов, відповідач інших зауважень щодо поданих позивачем документів не вказав.

Відповідачем фактично не заперечується, що позивачем до клопотання поданий вичерпний перелік документів, встановлений Земельним кодексом України.

Разом з тим судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача, відповідачем відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із посиланням на вимоги постанови Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017. (а.с. 45).

В такому випадку судова колегія звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 "Про деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", на яку посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у користування громадянам, а лише затверджує стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Будь-яких змін до порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, у зв'язку із затвердженням вказаної Стратегії, не внесено.

Отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017, діяв всупереч наданим Земельним кодексом України повноваженням та прийняв законну постанову про визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки, яка розташована на території Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області за клопотанням від 02.03.2016, оформлену листом від 31.07.2017 №0-6-0.334-7712/2-17.

Щодо вимог позивача в частині зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області згідно клопотання від 02.03.2016, зареєстрованого 09.03.2016 за №З-2442/0/5-16, судова колегія зазначає, що позивачу відмовлено у задоволенні позову в цій частині і рішення суду першої інстанції в цій частині нею не оскаржується, тому не вбачається підстав для його перегляду в апеляційному порядку.

Судова колегія також зазначає, що суд першої інстанції надав правильної оцінки відмові відповідача, яка є повторною. Відповідач у листі від 31.07.2017 №0-6-0.334-7712/2-17 , у відзиві на позов, апеляційній скарзі, інших зауважень щодо поданих позивачем документів не вказав, тому суд першої інстанції правомірно застосував механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення , користуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.9, ч. 2 ст. 245 КАС України і вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання позивача від 02.03.2016, зареєстрованого 09.03.2016 за вх. №З-2442/0/5-16 та за результатами розгляду надати обґрунтовану відповідь із врахуванням норм Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є втручанням суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та перебиранням суду на себе управлінських функцій відповідача.

Верховний Cуд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС не доведено правомірність своїх дій при наданні позивачу відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оформленої листом від 31.07.2017 №0-6-0.334-7712/2-17, тому позовні вимоги позивача підлягали частковому задоволенню.

Підстав для вирішення питання про судові витрати судова колегія не вбачає.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 жовтня 2018 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Мацький Є.М. Капустинський М.М.