Справа № 214/5411/18
Суддя: Євтушенко О. І.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5411/18
2-а/214/198/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання Бєлікова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу №214/5411/18

за позовною заявою ОСОБА_1

до поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону №1 ОСОБА_2 патрульної поліції в м. Кривий Ріг ОСОБА_2 патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративною позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 02.08.2018 року, що надійшла до суду 15.08.2018 року, в якій просив суд скасувати постанову серії ЕАА №496807 від 23.07.2018 року, винесену поліцейським Полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_3 відносно нього про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування предявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що 23.07.2018 року він дійсно керував автомобілем НОМЕР_1, та був зупинений працівниками поліції за начебто допущення ним порушення вимог дорожньої розмітки 1.1 «суцільна лінія», яку перетнув під час руху ліворуч по автодорозі по вул. Арсентьєва біля буд.№13 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. За вказаним фактом його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП із накладенням штрафу в сумі 255 грн. ОСОБА_1 вважає постанову інспектора ПП незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає вимогам КУпАП, а під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем не було дотримано вимог ст.ст.245, 276, 280 КУпАП. Також зазначив, що інспектор позбавив його можливості належної реалізації всіх процесуальних прав, визначених законом. При цьому, він не заперечує той факт, що дійсно перетнув лінію на даній ділянці дороги, однак переривчасту, яку дозволяється перетинати з будь-якого боку, а відтак звинувачення його в порушенні ПДР України безпідставні. Посилання інспектора на відео докази вважав неприйнятним, оскільки в постанові про наявність таких доказів не зазначено.

Не погоджуючись з предявленими вимогами, в порядку ч.4 ст.47 КАС України відповідач інспектор полку ПП в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву (а.с.28-36), в якому просив справу розглянути за його відсутності, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Відповідач зазначив, що 23.07.2018 року під час здійснення патрулювання на автодорозі по вул. Арсентьєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ним було виявлено автомобіль НОМЕР_1, водій якого ОСОБА_1 порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 «суцільна лінія», а саме перетнув її під час руху, чим порушив п.8.5.1 ПДР України. У звязку з цим з дотримання вимог закону він зупинив водія, відрекомендувався йому відповідно до вимог п.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив причину зупинки та попросив предявити водійське посвідчення та документи на автомобіль. Натомість ОСОБА_1 сказав, що бажає переїхати в інше місце, оскільки знаходитись на тому місці, де його зупинили, йому незручно, крім того виїхав він на ту ділянку дороги у звязку з поганим самопочуттям. Проігнорувавши його прохання не залишати місце зупинки та не продовжувати рух, ОСОБА_1 продовжив рух, знову перетнувши суцільну лінію. Невдовзі він повторно предявив ОСОБА_1 вимогу про зупинку, та водій знову зупинився. Виконавши вимоги ст.278 КУпАП та розяснивши водієві його процесуальні права, він перейшов до розгляду справи по суті. Під час розгляду справи ОСОБА_1 спочатку поводив себе агресивно, потім просив його відпустити, а надалі взагалі оспорював факт вчинення ним порушення, посилаючись на переїзд через переривчасту лінію, а не суцільну. Після зясування обставин справи та оцінки всіх наявних доказів, він прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП та виніс постанову. Від отримання копії постанови ОСОБА_1 спочатку відмовився, однак 24.07.2018 року копію документу отримав безпосередньо в ОСОБА_2 Доказів тому, що позивач не вчиняв порушення, останній суду не надав. Предявленням ним позову, на переконання відповідача, ОСОБА_1 має намір спотворити дійсні обставин справи та ухилитись від адміністративної відповідальності за вчинене ним порушення, факт якого він практично визнав, адже 27.07.2018 року накладений на нього штраф за адміністративне правопорушення сплатив, надавши до ОСОБА_2 відповідну квитанцію. Окремо інспектор акцентував увагу суду на пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом про оскарження постанови від 23.07.2018 року, який ним фактично предявлено 15.08.2018 року, в той час як останнім днем оскарження постанови є 02.08.2018 року. За цих підстав просив адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.155 КАС України, про що подав відповідне клопотання.

18.10.2018 року позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив (а.с.55-63), в якій зазначив, що фактично на місці зупинки керованого ним транспортного засобу інспектор ПП не відрекомендувався, не попередив про здійснення відеофіксації, не повідомив конкретно коли та не саме він допустив порушення ПДР України, чим порушив п.3 ст.18, ч.2 ст.31, ч.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію». Під час розгляду справи інспектор не розяснив йому процесуальних прав, відмовив в розгляді заявлених ним клопотань, не зясував всіх обставин, визначених ст.280 КУпАП під час розгляду справи, а після прийняття постанови, оформленої в службовому автомобілі, не оголосив її зміст, а намагався одразу вручити ОСОБА_1. При цьому, під час виконання своїх повноважень інспектор ПП не був одягнутий у формений одяг підвищеної видимості з елементами світлоповертального матеріалу, жезлом, свистком не користувався. Окремо зауважив, що на наданому інспектором відеозапису не зафіксовано факт вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а видно, як він перетинає переривчасту лінію з правого боку, а не лівого. Натомість на відеозаписі зафіксовані непоодинокі випадки порушення ПДР України самим інспектором ПП та його колегою (перехід проїзної частини у невстановленому місці, не надання дороги транспортному засобу, водій якого вимушений був застосувати екстрене гальмування тощо) за відсутності обставин, які б визначали можливість виступу ними від виконання вимог ПДР України згідно ч.6 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» під час виконання службових повноважень.

Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за відсутності сторін та інших учасників справи з урахуванням їх позиції по справі та поданих заяв.

В ході розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департаменту патрульної поліції, в задоволенні якого ухвалою суду від 01.11.2018 року відмовлено.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

27.03.2018 року поліцейським Полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_3 винесено постанову серії ЕАА №496807 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП у звязку з порушенням п.8.5.1 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 225 грн. в дохід держави.

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 23.07.2018 року водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Арсентьєва біля буд.№13 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1. «суцільна лінія», а саме перетнув її під час руху ліворуч. Правопорушення зафіксовано на боді-камеру.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення поліцейським ПП ОСОБА_3 як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім розясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, попередженням про здійснення відеофіксації, що підтверджується оглянутим судом відеозаписом з боді-камери на диску DVD-R (запис № ), тому суд приходить до висновку, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.222, 258, 278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року за №1376, а тому доводи позивача стосовно її винесення з допущенням істотних порушень процесуального порядку є необґрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, оскільки предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, здійснюючи розгляд справи, суд зобовязаний перевірити її обґрунтованість та відповідність дійсним обставинам.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Підставою для зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 стало допущення ним порушення вимог розмітки проїзної частини доріг, а саме перетин горизонтальної суцільної дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія».

Так, детальний опис груп і значень дорожньої розмітки наведений у розділі 34 «Дорожня розмітка» ПДР України.

Відповідно до п.8.5.1 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Підрозділом 1 розділу 34 ПДР України передбачено, що лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Суцільними лініями горизонтальної розмітки є лінії 1.1 (вузька суцільна лінія), 1.2 (широка суцільна лінія) та 1.3 (подвійна суцільна лінія).

Лінія 1.1 «вузька суцільна лінія» поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які вїзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінію 1.1 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

З огляду на те, що в силу п. 9 ч.1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» відеоспостереження за дотриманням позивачем ПДР України інспектором ПП ОСОБА_3 зафіксовано у встановленому законом порядку, а сам відеозапис як доказ досліджувався ним під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, інспектор також надавав його для перегляду позивачеві на місці зупинки транспортного засобу (запис на диску під № , час запису 20.55 год.), тому суд визнає його як належний та допустимий доказ.

Крім того, у відповідності до вимог ч.2 ст.77 КАС України, в оскаржуваній постанові зазначено про наявність відеозапису як доказу вчинення позивачем правопорушення.

Відтворенням відеозапису з боді-камери судом встановлено дійсність перетину ОСОБА_1 горизонтальної дорожньої розмітки вузької суцільної лінії 1.1 з виїздом на зустрічну смугу руху з наступною зупинкою на зупинці громадського транспорту на смузі зустрічного напрямку руху. При цьому на відеозапису чітко зазначено стан дорожньої розмітки по вулиці Арсентьєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (запис №, час запису 20.40.17), а конкретно в місці, де ОСОБА_1 здійснив перетин проїзної частини з виїздом за смугу зустрічного руху, дорожньої розмітки переривчастої лінії немає, а лише вузька суцільна. Обставин, які з визначали можливість відступу водієм від вимог дорожньої розмітки 1.1, ні інспектором під час розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, ні судом не встановлено.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням субєкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обовязки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення субєкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для субєктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до субєкта владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 30.05.2018р. у справі №337/3389/16-а.

Оглядом відеозапису, дослідженням матеріали справи судом не встановлено будь-яких істотних порушень в діях поліцейського ПП ОСОБА_3, які можна було б розцінити як доказ незаконності оскаржуваної постанови і відсутність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, в той час як постанова достатньо повно обґрунтована відповідачем та відповідає вимогам закону.

За таких обставин, у тому числі враховуючи, що під час оглянутого відеозапису встановлено наявність дорожньої розмітки 1.1 по вул. Арсентьєва у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яку ОСОБА_1 перетнув, що, в свою чергу, свідчить про доведеність вини водія, суд приходить до висновку щодо дійсності порушення позивачем правил перетину ліній розмітки, та як наслідок, скоєння правопорушення, яке полягає у виїзді на зустрічний бік дороги з перетином лінії дорожньої розмітки 1.1 в порушення п.8.5.1 ПДР України.

Щодо доводів позивача про допущення ряду порушень ПДР України саме відповідачем та його колегою, суд не приймає їх до уваги, оскільки питання притягнення їх до адміністративної відповідальності не входить до компетенції суду та не стосується предмету спору.

Таким чином, наведені позивачем доводи без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією відповідача та наданими ним доказами, які в своїй сукупності є свідченням доведеності наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Сумнівів щодо доведеності його вини, які б тлумачились на його користь, у суду немає.

До того ж сам факт оплати ОСОБА_1 штрафу в сумі 225 грн. відповідно до квитанції 15541 від 30.07.2018 року (а.с.38) є свідченням визнання ним вини у вчиненні правопорушення та добровільності виконання накладеного на нього стягнення.

Враховуючи, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт допущення позивачем порушення п.8.5.1 ПДР України, дійсність порушення вимог проїзду дорожньої розмітки 1.1, що визначає правомірність його зупинки працівниками поліції, накладення інспектором ПП адміністративного стягнення в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП із дотримання принципу законності та з "...досягненням справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи", що також узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в рішеннях від 24.03.2005 року у справі Фрузен проти Росії" та від 09.06.2005 року у справі "Бакланов проти Росії", суд приходить до висновку про законність та правомірність винесеної ним постанови, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення субєкта владних повноважень без змін.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з приводу оскарження постанови від 23.07.2018 року, яку ОСОБА_1 фактично отримав в ОСОБА_2 24.07.2018 року, а оскаржив 15.08.2018 року, що розцінює як за підставу залишення позову без розгляду суд вважає помилковими, адже фактично позов ОСОБА_1 предявлено до суду 02.08.2018 року в останній день оскарження постанови шляхом направлення поштовою кореспонденцією, що в силу ч.9 ст.120 КАС України є свідченням дотримання ним процесуального строку звернення до суду (а.с.9).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону №1 ОСОБА_2 патрульної поліції в м. Кривий Ріг ОСОБА_2 патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без задоволення.

Постанову серії ЕАА №496807 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, винесену поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону №1 ОСОБА_2 патрульної поліції в м. Кривий Ріг ОСОБА_2 патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 залишити без змін.

Судові витрати по справі, понесені відповідачем, компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: мкр-н. Ювілейний 11/28, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Поліцейський взводу №1 роти №2 батальйону №1 ОСОБА_2 патрульної поліції в м. Кривий Ріг ОСОБА_2 патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_3, адреса робочого місця: вул. Волгоградська 11, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Рішення суду складено та підписано 01.11.2018 року.

Суддя О.І. Євтушенко