Справа № 2а-1637/11/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2011-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 червня 2011 року 15:30 № 2а-1637/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. при секретарі судового засідання Розсошко К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІП"
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва
про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 13.01.11
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 13.01.2011.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані рішення прийняті на підставі хибних висновків податкового органу про порушення позивачем порядку формування податкового кредиту.

Відповідач проти позову заперечував, посилався на те, що під час перевірки було встановлено завищення позивачем податкового кредиту, сформованого під час здійснення правочинів з ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп».

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка позивача в частині дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «С.ДЖ.Р.Груп»за період травень, червень, серпень 2010 року.

Результати перевірки оформлені Актом № 4733/23-09/32/63147 від 28.10.2010.

Під час перевірки податковим органом встановлено, що позивачем були укладені договори № 01/05 від 01.05.2009 на проведення ремонтно-будівельних робіт з ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп»на суму 6 835 грн., в т.ч. ПДВ -1 139,17 грн., №05.06/09 від 05.06.2009 на виконання будівельних робіт на суму 32 000 грн., в т.ч. ПДВ -5 333,33 грн., № 16/06/09 від 16.06.09 на проведення будівельних робіт на суму 198 285 грн., в т.ч. ПДВ -33 047,50 грн. Відповідачем зазначено, що позивач до перевірки не надав переліку робіт, кошторису, що є невід'ємною частиною зазначених вище договорів, та актів здачі-приймання виконаних робіт.

За вказаними договорами ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп» було виписано наступні податкові накладні: № 224 від 29.05.2009 на загальну суму 5 695,83 грн., в т.ч. ПДВ -1 139,17 грн.; № 225 від 10.06.2009 на суму 14 166,67 грн., в т.ч. ПДВ -2 833,33 грн.; № 227 від 19.06.2009 на загальну суму 125 000 грн., в т.ч. ПДВ -2 500,00 грн.; № 226 від 25.06.2009 на суму 125 000,00 грн., в т.ч. ПДВ -2 500 грн.; № 228 від 25.06.2009 на суму 833,33 грн., в т.ч. ПДВ -166,67 грн.;№ 229 від 30.06.2009 на загальну суму 3 437,50 грн., в т.ч. ПДВ 687,50 грн.; № 231 від 27.08.2009 на загальну суму 17 916,67 грн., в т.ч. ПДВ -3 583,33 грн.

Зазначені податкові накладні підписані директором ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп»ОСОБА_1 та скріплені печаткою товариства.

Суми податку на додану вартість, визначені в зазначених податкових накладних позивач відніс до складу податкового кредиту за травень, червень, серпень 2009 року.

Під час перевірки було встановлено, що згідно бази даних БД АС «Автоматизоване співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України»основний вид діяльності ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп»будівництво інших споруд; товариство має стан 10 (запит на встановлення місцезнаходження). З аналізу податкової звітності відсутня будь-яка інформація про наявність складського приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Також зазначено, що ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп»не звітує з березня 2010 року, у провадженні Слідчого управління податкової міліції знаходиться кримінальна справа № 69-107, порушена відносно директора ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп»ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України.

Зазначене вище, на думку відповідача свідчить про те, що укладені позивачем та ТОВ «С.ДЖ.Р.Груп»здійснені без мети настання реальних наслідків, є нікчемними.

Суд вважає, що дії та висновки відповідача, зроблені під час перевірки суперечать чинному законодавству з огляду на таке.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право: здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі).

Згідно з Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 року № 327 «Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства»невиїзною документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів), незалежно від способу їх подачі.

Як вбачається з п.2.9 Акта перевірки під час перевірки було використано інформацію баз даних «Автоматизоване співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів за березень, квітень, червень, липень 2010 року», «ПДС», «АІС ОР»та ін.

Зазначені документи, на думку суду, не є документами, пов'язаними з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) у розумінні Закону України «Про державну податкову службу в Україні», а отже вони не можуть бути використані під час проведення невиїзної документальної перевірки. Інформація, що міститься в електронних базах даних, взагалі, може бути використана як доказ лише у разі дотримання вимог законів що регулюють електронний документообіг в Україні при дослідженні та перевірці у судовому засіданні.

Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно зі ст. 8 цього Закону бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно з ч.7 ст.8 зазначеного Закону головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Таким чином, суб'єкт господарювання зобов'язаний обліковувати всі здійснені ним господарські операції відповідно первинних документів.

Згідно з п. 2.15 Положення первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Відповідно до п.2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про суперечність первинних документів -податкових накладних, отриманих позивачем від ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп»нормативно-правовим актам, порушення договірної і фінансової дисципліни, завдання шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

З огляду на це, у позивача не було жодних правових підстав порушувати порядок ведення бухгалтерського обліку та не приймати до виконання податкові накладні від ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп», що засвідчують вчинення правочинів.

Згідно з п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 зазначеного закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював нараховування податкового кредиту з дати отримання ним податкових накладних, що цілком узгоджується з зазначеними вище вимогами Закону України „Про податок а додану вартість".

Суд звертає увагу, що зазначені вище норми Закону України „Про податок на додану вартість»не обумовлюють момент виникнення права на нарахування податкового кредиту, обов'язком покупця перевірити виконання постачальником обов'язку щодо сплати податку на додану вартість.

З огляду на це, відсутні підстави для донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення заявленої ним суми податкового кредиту.

Також суд звертає увагу на те, що висновок відповідача про нікчемність правочинів, укладених позивачем та ТОВ «С.ДЖ.Р.Груп», ґрунтується на відсутності мети настання реальних наслідків за вчиненими правочинами.

Відповідно до ст.234 Цивільного кодексу України зазначена обставина свідчить про фіктивність правочину.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

В той же час визнання недійсним нікчемного правочину в судовому порядку не вимагається.

Таким чином, висновок відповідача про нікчемність укладених позивачем та ТОВ «С.ДЖ.Р.Груп»правочинів не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Одночасно, суд звертає увагу, що діяльність позивача з ТОВ «С.ДЖ.Р. Груп»здійснювалася у 2009 році, в той час як порушення кримінальної справи відносно директора ТОВ «С.ДЖ.Р.Груп»та неподання товариством податкової звітності обліковується з 2010 року.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З досліджених судом під час розгляду справи доказів було встановлено, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення суперечить положенням ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем не були спростовані належними та допустимими доказами доводи позивача про протиправність та необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РІП" задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва № /0 від 13 січня 2011 року.

Судові витрати в сумі 3,40 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РІП" за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій