Справа № 825/2039/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2039/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кузьменка В.В.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» - Маркова Олександра Валерійовича на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 13 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року, Приватне акціонерне товариство «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» (далі - позивач, ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки») звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач, ОВПП ДФС), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача з нарахування пені у розмірі 1260754,33 грн (один мільйон двісті шістдесят тисяч сімсот п'ятдесят чотири грн. тридцять три коп.) у зв'язку з визначенням Приватним акціонерним товариством «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14333202) податкового зобов'язання з ПДВ за листопад 2016 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача з неповернення Приватному акціонерному товариству «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» надміру сплаченої суми пені у розмірі 878 287,56 грн (вісімсот сімдесят вісім тисяч двісті вісімдесят сім грн 56 коп.) шляхом відображення цих коштів в інтегрованій картці Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки», за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)», та погашення грошових зобов'язань за цим платежем;

- зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби відобразити в інтегрованій картці платника за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)» Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» суму надміру сплаченої пені у розмірі 878287,56 грн (вісімсот сімдесят вісім тисяч двісті вісімдесят сім грн 56 коп.), яку спрямовувати на погашення грошового зобов'язання за цим платежем;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» судовий збір у розмірі 5286 грн (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість грн.);

-у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 19.12.2016 ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» подано декларацію з податку на додану вартість за листопад 2016 року.

У червні 2017 року позивач самостійно виявив помилки у поданій раніше декларації з ПДВ за листопад 2016 року. 27 червня 2017 року згідно платіжного доручення № 581 від 27 червня 2017 року позивачем сплачено суму недоплати з ПДВ в сумі 18 863 806, 00 грн та 3% штрафних санкцій в сумі 565 914,00 грн.

29 червня 2017 року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року.

У зв'язку з самостійним виправленням помилок у податковій декларації з ПДВ за листопад 2016 року позивачем, на виконання вимог підпункту 129.1.3, 129.3.1 та абзацу другого підпункту 129.4 статті 129 ПК України, нараховано та сплачено пеню, як це зазначено нижче: нараховано пені 609585,18 грн.; сплачено пені, у розрізі платіжних доручень: 1487872,74 грн.; меморіальний ордер № 23162 від 4 липня 2017 року 627872,74 грн.; платіжне доручення № 632 від 29 серпня 2017 року 860000,00 грн.; надміру сплачена сума пені становить 878287,56 грн. На думку позивача сума сплаченої пені перевищує суму пені, розраховану відповідно до статті 129 ПКУ, тому позивач, з метою повернення суми надміру сплаченої пені, звернувся до відповідача із заявою про повернення надміру сплаченої пені №0137/18КС) від 15 лютого 2018 року. У заяві про повернення позивач просив повернути надміру сплачену суму пені у розмірі 878287,56 грн., шляхом відображення цих коштів в інтегрованій картці, за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)», й погашення грошових зобов'язань за цим платежем. Листом «Про надання інформації» № 10970/10/28-10-41-04-08 від 13 березня 2018 року відповідач повідомив, що «За результатами здійсненого аналізу ІКП 14060100 ПрАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» встановлено, що підприємством подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації ПДВ за листопад 2016 року, яким було донараховано податкові зобов'язання в розмірі 18863806,00 грн.

Граничний термін сплати податкового зобов'язання по податковій декларації за листопад 2016 року - 30.12.2016, тому нарахування пені в розмірі 1260754,33 грн відбулось на суму зниженого грошового зобов'язання по декларації за листопад 2016 за період з 31.12.2016 по 29.06.2017 включно.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач просить суд позов задовольнити повністю.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 19.12.2016 ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» подано декларацію з податку на додану вартість за листопад 2016 року.

У червні 2017 року позивач самостійно виявив помилки у поданій раніше декларації з ПДВ за листопад 2016 року.

27.06.2017 позивач сплатив суму недоплати з ПДВ в сумі 18863806,00 грн. та 3% штрафних санкцій в сумі 565914,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 581 від 27.06.2017.

29.06.2017 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року.

В подальшому в зв'язку з самостійним виправленням помилок у податковій декларації з ПДВ за листопад 2016 року позивачем, на виконання вимог підпункту 129.1.3, 129.3.1 та абзацу другого підпункту 129.4 статті 129 ПК України, нараховано пені 609585,18 грн.; сплачено пені, у розрізі платіжних доручень: 1487872,74 грн.; меморіальний ордер № 23162 від 04.07.2017 р. (627872,74 грн.); платіжне доручення № 632 від 29.08.2017 (860 000, 00 грн.).

Позивач вважає, що ним надміру сплачена сума пені в розмірі 878 287,56 грн., оскільки сума сплаченої пені перевищує суму пені, розраховану відповідно до статті 129 ПКУ.

З цих підстав позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення надміру сплаченої пені №0137/18КС) від 15.02.2018 та просив повернути надміру сплачену суму пені в розмірі 878287,56 грн., шляхом відображення цих коштів в інтегрованій картці, за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)», й погашення грошових зобов'язань за цим платежем.

Листом № 10970/10/28-10-41-04-08 від 13.03.2018 відповідач повідомив, що «За результатами здійсненого аналізу ІКП 14060100 ПрАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» встановлено, що 29.06.2017 підприємством подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації ПДВ за листопад 2016 року, яким було донараховано податкові зобов'язання в розмірі 18 863806,00 грн. Граничний термін сплати податкового зобов'язання по податковій декларації за листопад 2016 року - 30.12.2016. Нарахування пені в розмірі 1260754,33 грн відбулось на суму зниженого грошового зобов'язання по декларації за листопад 2016 за період з 31.12.2016 по 29.06.2017 включно.

Вважаючи, що станом на 08.05.2018 в інтегрованій картці ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)» не відображено суму у розмірі надміру сплаченої суми пені (інформація з інтегрованої картки платника Компанії за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)», тому позивач вважає протиправними дії та бездіяльність відповідача, в зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо позовної вимоги про визнати протиправними дій відповідача з нарахування пені у розмірі 1 260 754, 33 грн. у зв'язку з визначенням позивачу податкового зобов'язання з ПДВ за листопад 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Згідно статті 129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПК України) нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом (у том числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Відповідно до пп. 129.1.2 п. 129.1 ст.129 Кодексу пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролююча органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративної: та/або судового оскарження).

Згідно з п. 129.1.3 ст. 129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків - фізичних осіб, та/або контролюючим органом під час перевірки такого податкового агента.

Відповідно до п.129.9 ст. 129 ПК України пеня нараховується у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

На підставі вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки. Нарахування пені у разі подання платником уточнюючого розрахунку до податкової декларації: податку на додану вартість після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання за звітний період, за який виправляється помилка, здійснюється за весь період заниження, починаючи з наступного дня за граничним терміном сплати податку на додану вартість за звітний період, за який виправляється помилка, включаючи день погашення такого податкового зобов'язання.

Іншого наведеними нормами не передбачено.

Щодо посилань представника позивача на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.02.2018 у справі № К 9901/213/7, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд предметом спору було нарахування пені за несвоєчасну сплату грошових зобов'язань визначених самостійно Товариством, тому враховуючи положення пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, та пп.129.3.1 п. 129.3 ст. 129 Податкового кодексу України), Верховний Суд дійшов висновку, що, у разі якщо пеня нараховується на погашену суму заборгованості, що виникла в результаті самостійно нарахованого платником податків узгодженого грошового зобов'язання, то відповідно контролюючий орган у будь - якому випадку позбавлений права нараховувати таку пеню до спливу 90 - денного строку з дня наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання.

Разом з тим, у даній справі предметом спору є нарахування пені у зв'язку з поданням платником уточнюючого розрахунку до податкової декларації податку на додану вартість після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання за звітний період, за який виправлена помилка, що не заперечується позивачем.

Таким чином, нарахування пені на погашену суму заборгованості, що виникла в результаті самостійно нарахованого платником податків узгодженого грошового зобов'язання не вважається нарахуванням пені у зв'язку з поданням платником уточнюючого розрахунку до податкової декларації податку на додану вартість після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання за звітний період, за який виправлена помилка, тому не є предметом правового регулювання, та як наслідок, до спірних правовідносин не може бути застосована.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача з неповернення Приватному акціонерному товариству «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» надміру сплаченої суми пені у розмірі 878287,56 грн., шляхом відображення цих коштів в інтегрованій картці Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки», за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)», та погашення грошових зобов'язань за цим платежем, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивачем перераховані кошти в сумі 1487872,74 грн.: згідно меморіального ордеру №23162 від 04.07.2017 ( 627 872,74 грн.), згідно платіжного доручення №632 від 29.08.2017 (860 000,00 грн.).

Відповідно до п. п. 17.1.10. п. 17.1. ст. 17 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платник податку має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до п.43.1 та п.43.2 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Тобто, наведеними нормами встановлено, що платник податку має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Контролюючим органом проведено камеральну перевірку, в ході проведення перевірки складено акт № 1155/28-10-41-04/14333202 від 27.04.2018 та встановлено порушення, а саме: п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ, ПрАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» несвоєчасно сплачено податок на додану вартість за травень 2017 року на суму 1170039,92 грн., нарахований згідно податкової декларації від 19.06.2017 № із затримкою на 4 і 25 календарних дні; та за червень 2017 року на суму 542167,18 грн., нарахований згідно податкової декларації від 19.07.2017 № із затримкою на 15, 29 календарних дні.

Відповідно до висновків акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 23.05.2018 №.

Згідно п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку подання податкової декларації.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Отже, кошти, які надійшли від позивача згідно меморіального ордеру №23162 від 04.07.2017 на суму 627872,74 грн. та платіжного доручення №632 від 29.08.2017 на суму 860 000, 00 грн., зараховані в рахунок погашення податкового боргу саме по зазначених вище деклараціях, що підтверджується наявною в матеріалах справи інтегрованою карткою платника.

Докази на спростування вказаних обставин, позивачем суду не надано.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні вказаної вимоги позивачу слід відмовити.

Щодо вимоги зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби відобразити в інтегрованій картці платника за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)» Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» суму надміру сплаченої пені у розмірі 878287,56 грн., яку спрямовувати на погашення грошового зобов'язання за цим платежем, то вказана вимога є похідної від вимоги в задоволенні якої позивачеві відмовлено, тому задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов'язання подати у 30-денний строк звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В даному випадку в задоволенні позову відмовлено, тому підстави для застосування наведеної норми відсутні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» - Маркова Олександра Валерійовича - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 02 листопада 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Кузьменко