Справа № 826/19506/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 жовтня 2018 року № 826/19506/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши у порядку письмового позовного провадження справу

за позовом

Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

до

третя особа

Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

Компанія Momentum Enterprises (Eastern Europe) Limited

про

стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - позивач/ ДПІ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - відповідач) про стягнення коштів з рахунків платника за податковим боргом з податку на додану вартість у розмірі 544 773 527,94 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта», відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов’язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ, від 24.12.1997 обліковується податковий борг на загальну суму 544 689 112, 42 грн. Вказана сума податкового боргу платником податку добровільно погашена не була, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2017 р., з метою пришвидшення розгляду даної справи, керівником апарату Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято розпорядження № 7601 від 11.10.2017 р., яким відповідно до п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу дану справу передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П. та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Так, позивач наголошує на тому, що відповідач самостійно задекларував суму податкового зобов’язання за платежем з податку на додану вартість, а отже вона є узгодженою платником податку і підлягає сплаті. Враховуючи те, що податкове зобов’язання не було сплачене у встановлений законом строк, у позивача виник податковий борг, який підтверджується податковою вимогою.

Відповідач проти позову заперечив із посилання на те, що позовні вимоги про стягнення податкового боргу заявлені до трьох різних платників податків, за двома з яких (а саме: ПАТ “Укрнафта” і НГВУ “Полтаванафтогаз” ПАТ Укрнафта”) згідно даних інтегрованих карток заявлена сума боргу не обліковується; у Гадяцької ОДПІ відсутні повноваження для виставлення та надіслання НГВУ “Полтаванафтогаз” ПАТ Укрнафта”, відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору № 999/97 від 24.12.1997, податкової вимоги від 29.05.2015 № 4789-25, оскільки названа податкова інспекція не є контролюючим органом по відношенню до платника податків за вказаним договором про спільну інвестиційну і виробничу діяльність; заявлені позивачем до стягнення суми авансових внесків з рентної плати за 2015 і 2016 роки не є податковим боргом, оскільки такі суми не набули статусу узгоджених в силу того, що авансові внески платником у поданих розрахунках за 2 і 3 квартали 2015 року не декларувались; у позивача відсутні правові підстави для стягнення самостійно нарахованої пені, без винесення та направлення платнику податків відповідного рішення про нарахування пені. Також за змістом ст. 126 Податкового кодексу України у редакції, чинній упродовж 2015 року, платник податків міг бути притягнутий до відповідальності за несвоєчасну сплату авансових внесків з рентної плати виключно шляхом застосування штрафу, а не шляхом нарахування пені; відповідач вважає нарахування пені на несвоєчасно сплачені у 2015 та 2016 роках суми авансових внесків з рентної плати за користування надрами, нарахованих за періоди 2,3 і 4 квартали 2015 року, у спосіб зарахування контролюючим органом від’ємного значення податкових зобов’язань за наслідками подання уточнюючих декларацій за період 2014 рік, таким, що не відповідає змісту ст. 129 Податкового кодексу України.

Третя особа у судове засідання явку своїх представників не забезпечила, з огляду на що судом ухвалено про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка діяла станом на момент вчинення такої процесуальної дії.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

24.12.1997 року між підприємством «Полтаванафтогаз» та компанією Моментум Енерджі Інтернешенл Інк. було укладено Договір № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ» (далі – договір). Пунктом 5 додатку № 16 до договору від 29.02.2016 р. визначено, що подання податкової звітності та сплату податків від імені та за рахунок коштів спільної діяльності за договором здійснює Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» () (далі – НГВУ «Полтаванафтогаз») як уповноважений вести облік результатів спільної діяльності.

НГВУ «Полтаванафтогаз» взято на податковий облік в ДПІ у м. Полтаві в якості окремого платника податку 26.02.1998 року за № 9.

НГВУ «Полтаванафтогаз» за організаційно-правовою формою є відокремленим підрозділом (філією) без права юридичної особи ПАТ «Укрнафта» та розташоване за адресою: 36000, м. Полтава, Київський район, вул. Монастирська, буд. 12.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2016 року НГВУ «Полтаванафтогаз» подало до ДПІ у м. Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській області податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року, в якій самостійно задекларувало податкове зобов’язання з ПДВ у розмірі 526 334 222,00 грн. (рядок 18.1 Декларації).

20.05.2016 року НГВУ «Полтаванафтогаз» подало до ДПІ у м. Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській області податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2016 року, в якій самостійно задекларувало податкове зобов’язання з ПДВ у розмірі 22 467 691,00 грн. (рядок 18.1 Декларації).

Вказані податкові декларації були подані за чинною формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість». Жодних доповнень до декларацій у порядку п. 46.4 ст. 46 Податкового кодексу України не надавалося.

В інтегрованій картці платника податку на додану вартість на підставі поданих декларацій було проведено нарахування до сплати грошового зобов'язання:

1. 30 березня 2016 року в сумі 526 334 222,00 грн., яка була частково автоматично погашена за рахунок наявної станом на вказану дату переплати 3 677 860,00 грн. Різниця між нарахованою та погашеною сумою склала 522 656 362,00 грн.

2. 30 травня 2016 року в сумі 22 467 691,00 грн.

Зазначені податкові зобов’язання з ПДВ відповідачем у встановлені законодавством терміни сплачені не були. Таким чином, станом на дату подання позовної заяви в інтегрованій картці платника податку на додану вартість вказані суми обліковувалися як недоїмка, у зв’язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 67 Конституції України передбачено обов’язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (надалі - ПКУ), який набрав чинності 01.01.2011.

Так, у відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПКУ, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 36 ПКУ встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з п. 49.2 ст. 49 ПКУ, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Пунктом 46.1 ст.46 ПКУ визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов’язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов’язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п. 46.5 ст. 46 цього Кодексу та чинному на час її подання, та подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 48.1 ст. 48, п. 49.1 ст. 49 цього Кодексу).

В свою чергу п. 46.5 ст. 46 ПК України визначено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПКУ, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому податковим зобов'язанням в розумінні ПКУ визначається сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. ПКУ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а грошовим зобов'язанням платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Кодексу платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п. 31.1 ст. 31 ПК України строк сплати податку та збору - це період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПКУ).

Матеріалами справи встановлено, що суми податку на додану вартість, задекларовані відповідачем в податкових деклараціях за лютий 2016 р. та квітень 2016 р., у визначений п.57.1 ст.57 ПКУ строк сплачені не були.

Водночас, у відповідності до п. 59.1 ст. 59 ПКУ, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 ст.59 ПКУ передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно з п.59.4 ст.59 ПКУ податкова вимога також надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПКУ визначено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п. 95.2 ст.95 ПКУ стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Таким чином, податковий орган набуває право на стягнення податкового боргу (в т.ч. і в судовому порядку) лише у разі, якщо платник податку не сплатив узгоджену суму податкового зобов‘язання протягом 60 днів після винесення платнику податків податкової вимоги.

До позовної заяви додано копію корінця податкової вимоги форми «Ю» від 03.04.2015 р. № 1632-25, виставленої НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта», на загальну суму податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов’язаннями станом на 03.04.2015 р. у розмірі 47 384 408,92 грн., у тому числі 47 289 125,32 грн. основного платежу та 95 283,60 грн. пені. Разом з тим, з коду бюджетної класифікації 11021000, визначеного у податковій вимозі № 1632-25, випливає, що вказаний податковий борг виник у відповідача з податку на прибуток приватних підприємств.

У той же час позивач просить стягнути з відповідача податковий борг з податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, податкова вимога від 03.04.2015 р. № 1632-25 не приймається судом до уваги, оскільки не стосується предмету доказування в даній справі.

Доказів надсилання відповідачеві податкової вимоги на суму податкового боргу з податку на додану вартість позивачем до суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб’єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб’єкта владних повноважень, пов’язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, пов’язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Разом з тим, 13.04.2017 року позивачем до Окружного адміністративного суду м. Києва було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог на 71 376,40 грн. та клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору.

В матеріалах справи наявні оригінал платіжного доручення № 893 від 23.12.2016 року та квитанції № 26Р2927 від 30.12.2016 р. про сплату судового збору за подання позову ДПІ у м. Полтаві до ПАТ «Укрнафта» на загальну суму 8 171 602,92 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст17 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який поданий суб’єктом владних повноважень, ставка судового збору становить 1,5% від розміру позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, судовий збір у розмірі 1070,64 грн. (71 376,40*1,5%) підлягає поверненню позивачеві як надмірно сплачений.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (36008, м. Полтава, вул. Європейська, 155, ) відмовити.

2. Повернути Державній податковій інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (36008, м. Полтава, вул. Європейська, 155, ) через відповідний орган Державної казначейської служби України надмірно сплачену до державного бюджету суму судового збору у розмірі 1070 (однієї тисячі сімдесят) гривень 64 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко