Справа № 0640/4319/18
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року м. Житомир справа № 0640/4319/18

категорія 10.3.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача - Державної фіскальної служби України, щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ОСОБА_1 2-ї групи інвалідності з 21.03.2018 внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах міліції та податкової міліції;

- зобов'язати відповідача - Державну фіскальну службу України у Житомирській області- повторно надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо виплати мені грошової допомоги у зв'язку із встановленням 2- ї групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565 -XII (далі - Закон № 565 -XII), а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, (податкової міліції), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року 850 (далі - Порядок №850);

- зобов'язати відповідача - Державну фіскальну службу України - розглянути в зазначений законом термін та прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, (податкової міліції), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 ,та виплатити мені - ОСОБА_1 призначену грошову допомогу через Державну фіскальною служби України у Житомирській області.

В обґрунтування позову вказує, що відповідачів порушуються його права та інтереси, визначені ч. 6 ст. 23 Закону №5 65-XII. Вказує, що 23 липня 2018 року на адресу управління ДФС у Житомирської області від Державної фіскальної служби України надійшов лист №1883/8 про повернення матеріалів та відмову у виплаті мені одноразової грошової допомоги та додатково повідомлялося, що ст. 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їх сімей . На них поширюється гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст. 20-23 Закону України "Про міліцію». Повідомлено, що на сьогоднішній день виплата одноразової грошової допомоги працівникам (пенсіонерам ) податкової міліції у разі встановлення інвалідності після втрати чинності Закону України « Про міліцію» провадиться пише на виконання судових рішень.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху.

Позивач, на виконання ухвали від 07.09.2018, надав до суду клопотання з додатками, яке зареєстроване відділом документального забезпечення суду 18.09.2018 за вх. №18973/18.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

За вх. №20470/18 від 11.10.2018 до суду надійшов відзив представника відповідачів на позовну заяву ОСОБА_1. Заперечуючи проти позовних вимог відповідачі вказують, що постановою КМУ від 12.05.2007 №707 визначається порядок отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення групи інвалідності працівнику податкової міліції, однак лише, якщо її встановлено до моменту набрання чинності Закону від 13.02.2015 №208-УІІІ, який набрав чинності з 12.03.2015. Враховуючи вищезазначене, позивач мав би право на отримання одноразової грошової допомоги у випадку встановлення інвалідності до 12.03.2015. Як, зазначалось вище, ОСОБА_1 встановлена II група інвалідності з 15.03.2018, отже у відповідачів відсутні будь-які правові підстави призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до ЗУ «Про міліцію» в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого для непрацездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи. Як наслідок, й дії Державної фіскальної служби України, щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги не можна визнати протиправними. Представник відповідачів у відзиві вказує, що ОСОБА_1 вже було подано позов до Корольовського районного суду м. Житомира з тих самих підстав, змістом та предметом спору. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.04.2018 по вищезазначеній справі позов задоволено частково. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2018 відкрито провадження по справі №296/8940/17. Представник відповідачів просить залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1.

У період із 16.10.2018 по 01.11.2018 головуючий суддя перебувала у відпустці.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції ДПА у Житомирській області. Наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2007 №1786-о, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги», та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114, підполковник податкової міліції ОСОБА_1, начальника оперативного управління податкової поліції ДПА у Житомирській області звільнений з органів податкової міліції у запас Збройних Сил України за підпунктом «В» пункту 64 (через хворобу) (а.с. 46)

У матеріалах адміністративної справи міститься копія висновку за матеріалами службової перевірки по факту отримання травми підполковником податкової міліції ОСОБА_1 від 15.03.2001, з кого вбачається, що підполковник податкової міліції ОСОБА_1 тілесні ушкодження отримав у період проходження служби при виконанні службових обов'язків. (а.с. 47-48)

Як вбачається з копії Постанови ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області на момент звільнення зі служби 29.12.2007" від 23.05.2017, захворювання позивача, так, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 51)

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи "Обласна МСЕК № 2" від 21.03.2018 серії 12 ААБ №100545 ОСОБА_1, з 15.03.2018 встановлено другу групу інвалідності. Причина захворювання: травма, так, пов'язана з виконанням службових обов'язків (а. с. 49).

У Довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №029270, від 21.03.2018, ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 становить 45%. (а.с. 50 та на звороті)

Позивач 07 червня 2018 року звернувся до Головного управління державної фіскальної служби України у Житомирській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням йому 2-ї групи інвалідності.

Листом №2816/14/06-30-04-27 від 21.06.2018 Головне управління державної фіскальної служби України у Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про те, що його матеріали направлені на адресу Державної фіскальної служби України для вирішення питання щодо можливості проведення виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 52)

Встановлено, що листом №3592/14/06-30-04-27 від 03.08.2018 Головне управління державної фіскальної служби України у Житомирській області надіслало до відома ОСОБА_1 лист Державної фіскальної служби України №22215/7/99-99-04-04-02-17 від 23.07.2018 "Про повернення матеріалів" та повернено матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності (а.с. 53)

У листі Державної фіскальної служби України №22215/7/99-99-04-04-02-17 від 23.07.2018 "Про повернення матеріалів" вказано наступне: "Колишнім працівникам податкової міліції, інвалідність яким встановлено після втрати чинності Законом України від 20 грудня 1990 року №565 ХІІ "Про міліцію", проводити розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності після 07 листопада 2015 року законні підстави відсутні" (а.с. 54-55)

Як вбачається з копії довідки ПАТ "НАСК "ОРАНТА" №0690-06-05/432, від 10.07.2017, позивачу протягом 1996- 2017 років (включно по 10.07.2017) ПАТ "НАСК "ОРАНТА" не проводило виплату страхового відшкодування з обов'язкового особистого страхування працівників Державної фіскальної служби України (а.с. 56)

Вважаючи, що дії відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності є неправомірними, та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Статтею 356 Податкового кодексу України (в редакції, станом на 01.01.2018) визначений правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, зокрема передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" №565-XII від 20.12.1990 встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України "Про міліцію" №565-XII від 20.12.1990 втратив чинність 07.11.2015 року у зв'язку з набранням чинності Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015.

В той же час, відповідно до абз.3 п.15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що за колишніми працівниками міліції, а також податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію".

Суд відмічає, що 31.10.2015 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, які визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. Ця постанова прийнята відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію".

Суд звертає увагу на те, що пунктом 2 Постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України №208-VIII від 13.02.2015 "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007.

Згідно з наявними в матеріалах справи довідками до акту огляду МСЕК та про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 21.03.2018, за результатами огляду, проведеного 21.03.2018, позивачу встановлена другу група інвалідності, причини інвалідності: травма, так, пов'язана із виконанням службових обов'язків.

Отже, призначення одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі відповідно до Порядку №707 було б можливим лише за умови, що він мав право на отримання такої допомоги до 12.03.2015. Однак, оскільки позивач набув таке право після 12.03.2015 та у період чинності ст.23 Закону України "Про міліцію" (в редакції Закону №208-VIII від 13.02.2015, який набув чинності 12.03.2015), то розмір допомоги має бути визначений саме у відповідності із вказаним Законом та у порядку, визначеному постановою КМУ № 850.

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 від 21.10.2015 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку №850 від 21.10.2015 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.

За змістом п. 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

При цьому, відповідач зобов'язаний був діяти згідно з вимогами п.8, 9 Порядку №850.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному ст. 23 Закону України "Про міліцію", та в порядку, встановленому постановою КМУ № 850 від 21.10.2015, які були чинним на момент встановлення позивачу групи інвалідності, пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

Отже, при отриманні заяви позивача із відповідними додатками, відповідач повинен був прийняти відповідні документи, сформувати висновок та надіслати їх до ДФС України, керуючись при цьому ст. 23 Закону України "Про міліцію" та постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 .

Так, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що позивач проходив службу в органах податкової міліції, після звільнення зі служби, внаслідок травми пов'язаної з виконанням службових обов'язків, позивачу встановлено інвалідність, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку №850, позивач має право на одноразову грошову допомогу, а тому суд вважає, о позовні вимоги є обґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що Закон України "Про міліцію" втратив чинність внаслідок прийняття Закону України "Про Національну поліцію" також є безпідставними і висновки судів не спростовує, оскільки Законом України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції не передбачено, а за правилами пункту 15 Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" зберігається право та порядок її виплати, які діяли до набрання чинності цим законом.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі №824/115/17-а (адміністративне провадження № К/9901/4884/17)

Щодо твердження представника відповідача, що ОСОБА_2 вже було подано позов до Корольовського районного суду м. Житомира по справі №296/8940/17 з тих самих підстав, змістом та предметом спору, суд зазначає наступне.

Предметом спору у справі №296/8940/17 є дії Державної фіскальної служби України та Державної фіскальної служби України у Житомирській області щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням 14.06.2017 3-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах міліції та податкової міліції тоді як предметом розгляду у даній адміністративній справі є дії відповідачів щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням 21.03.2018 другої групи інвалідності.

Отже, твердження представника відповідачаі, що позивачем подано до Корольовського районного суду м. Житомира позов з тих самих підстав, змістом та предметом спору є хибним.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Державної фіскальної служби України здійснити виплату позивачу призначену грошову допомогу, у зв'язку із захворюванням отриманим під час виконання службових обов'язків, що привело до встановлення другої групи інвалідності, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, враховуючи те, що виплата та проведення розрахунку має проводитися після розгляду матеріалів та відповідно до результатів рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги Державної фіскальної служби України суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання Державної фіскальної служби України здійснити виплату позивачу призначену грошову допомогу, у зв'язку із захворюванням отриманим під час виконання службових обов'язків, що привело до встановлення другої групи інвалідності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Державної фіскальної служби України, щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності з 21.03.2018 внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах міліції та податкової міліції.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7,Житомир,10003, ) повторно надіслати до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8,Київ 53,04053, ) висновок щодо виплати ОСОБА_3 (вул. ОСОБА_4 (Ліселідзе), 6, м.Житомир,10001, РНОКПП НОМЕР_1) грошової допомоги у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565 -XII, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, (податкової міліції), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (Львівська площа, 8,Київ 53,04053, ) розглянути в зазначений законодавством термін та прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 (вул. ОСОБА_4 (Ліселідзе), 6, м.Житомир,10001, РНОКПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, (податкової міліції), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 02.11.2018.

Суддя О.В. Лавренчук