Справа № 686/21425/18
Суддя: Салоїд Н. М.
Дата ухвалення: 2018-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючої - судді Салоїд Н.М.,

при секретарі Лоб І.А.,

за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_5, інспектора відділу БДР УПП у Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

13 вересня 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до старшого інспектора відділу БДР Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії НК № 288012 від 04.09.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, згідно якої його піддано стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. за те, що він о 08 год. 40 хв. 04.09.2018 року в м. Хмельницький, по вул. Староміська, 29, керував автобусом марки «ПАЗ 3205 СПГ» д.н.з. НОМЕР_1, що працює в режимі приміських перевезень «Польові Гринівці Хмельницький» з технічною несправністю, а саме з демонтованим паливним баком, чим порушив п. 31 Правил дорожнього руху України та ДСТУ 3649 2010 р.

Позивач посилається на те, що він Правил дорожнього руху не порушував, оскільки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу у графі «тип пального» вказано «бензин або газ», а тому він має право на власний розсуд обирати вид палива для свого транспортного засобу. При цьому, огляд транспортного засобу під час винесення постанови не здійснювався, а поліцейськими порушено його права та порушено процедуру розгляду справи. Просить скасувати

21.09.2018 р. відповідач направив суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ним під час виконання своїх службових обовязків, було встановлено, що позивач о 08 год. 40 хв. 04.09.2018 року в м. Хмельницький, по вул. Староміська, 29, керував автобусом «ПАЗ 3205 СПГ» д.н.з. НОМЕР_1, що працює в режимі приміських перевезень «Польові Гринівці Хмельницький» з технічною несправністю, а саме з демонтованим паливним баком, чим порушив п. 31 Правил дорожнього руху України та ДСТУ 3649 2010 року, а тому і було застосовано адміністративне стягнення. Вказує, що оскаржувана постанова відповідає всім вимогам закону, її суть обставинам правопорушення.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, у позові просить відмовити з підстав наведених у відзиві.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про Національну поліцію", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції та ЗУ "Про Національну поліцію", поліцейський, під час виконання своїх службових обов"язків, зобов"язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З постанови в справі про адміністративне правопорушення серії НК № 288012 від 04.09.2018 року вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. за те, що він о 08 год. 40 хв. 04.09.2018 року в м. Хмельницький, по вул. Староміська, 29, керував автобусом «ПАЗ 3205 СПГ» д.н.з. НОМЕР_1, що працює в режимі приміських перевезень «Польові Гринівці Хмельницький» з технічною несправністю, а саме з демонтованим паливним баком, чим порушив п. 31 Правил дорожнього руху України та ДСТУ 3649 2010 р.

Згідно з частиною 1,2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В силу вимог встановлених правил ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху : створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього рухулише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті (керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів), або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 31.1 Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про дорохній рух» технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов'язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Експлуатація транспортних засобів забороняється в разі: виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення (ч.2 ст. 37 Закону України «Про дорохній рух»).

Згідно ч.4 ст.32 ЗУ «Про Дорожній рух» переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Відповідно до ч.5 Ст.32 ЗУ «Про Дорожній рух» переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 37 постанови Кабінету Міністрів України №1371 від 23 грудня 2009 року, якою внесено зміни до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року (далі - Порядок №1388 від 07 вересня 1998 року), переобладнання транспортних засобів для роботи на газових паливах здійснюється виключно суб'єктами господарювання, які мають свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу на відповідний вид переобладнання. Зазначені суб'єкти можуть проводити перевірку відповідності таких засобів вимогам технічних умов і технічної документації підприємства - виробника газобалонного обладнання.

Відповідно до пункту 18 Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2010 року №607, перереєстрація транспортного засобу, що переобладнаний, проводиться територіальним органом з надання сервісних послуг МВС відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388. Абзацом 7 пункту 37 Порядку № 1388 визначено, що власникам переобладнаних транспортних засобів видаються нові свідоцтва про реєстрацію із зазначенням нових ідентифікаційних номерів складових частин або особливостей конструкції, що виникли в результаті її зміни.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що на автобус «ПАЗ 3205 СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 було встановлено газове обладнання.

При цьому у Свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу у графі «тип пального» вказано «бензин або газ».

Що свідчить про те, що переобладнання автобуса «ПАЗ 3205 СПГ» відображено у реєстраційному документі.

Так, ДСТУ 3649: 2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року № 630.

Відповідно до ст.1 ДСТУ 3649 : 2010 цей стандарт поширюють на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси). Згідно розділу 7. вимог до двигуна та його систем: Гранично-допустимий вміст оксиду вуглецю та вуглеводнів у відпрацьованих газах КТЗ із двигунами, що працюють на бензині або газовому паливі згідно з ДСТУ 4277. Вимоги до газобалонного обладнання : На ГБТЗ застосовують автомобільні газові балони (далі балони) для ЗНГ, тип яких офіційно затверджено згідно з ДСТУ UN/ECE R 67-01, або балони для СПГ, тип яких офіційно затверджено згідно з ДСТУ UN/ECE R 110-00, або які відповідають вимогам НПАОП 0.00-1.07 та інших чинних нормативних документів та які мають відповідне маркування; Встановлювати балони та будь-які інші елементи газобалонного обладнання в салонах спеціальних або спеціалізованих автобусів дозволено за умови узгодження згідно з законодавством.

Однак, зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу.

Нормами статті 35 Закону України «Про дорожній рух» №3353-ХІІ від 30.06.1993 року передбачено проведення обов'язкового технічного контролю транспортних засобів.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов'язковий технічний контроль транспортних засобів здійснюють суб'єкти проведення обов'язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

В той же час, в частині другій статті 35 цього Закону визначено, що легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років не підлягають обов'язковому технічному контролю.

Відповідно до положень цієї статті обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Технічний опис та зразок протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу затверджує Кабінет Міністрів України.

В положеннях статті 37 Закону України «Про дорожній рух» визначенні підстави для заборони експлуатації транспортних засобів.

Тобто, органи поліції мали б перевірити протокол перевірки технічного стану автобуса, який видається водію транспортного засобу.

Судом не встановлено тих обставин, що технічний контроль автобус «ПАЗ 3205 СПГ» д.н.з. НОМЕР_1, не проходив, а відповідачем таких доказів суду не надано. При цьому, переобладнання автобуса «ПАЗ 3205 СПГ» відображено у реєстраційному документі, що дає право позивачу використовувати газове обладнання.

А із переглянутого в судовому засіданні відеозапису не вбачається доказів вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КУпАП, а вбачається лише процедура розгляду справи інспектором.

Як вбачається з оскаржуваної постанови дії позивача кваліфіковані за ч.2 ст.121 КУпАП, а саме - порушення водієм правил керування транспортним засобом, що полягає у його технічній несправності.

Перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу наведений у розділі 31 Правил дорожнього руху України, а саме «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання».

Однак, в цьому переліку відсутня така несправність, як демонтаж паливного баку, тобто Правилами дорожнього руху не забороняється експлуатувати транспортний засіб в цьому випадку.

При цьому, у Свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу у графі «тип пального» вказано «бензин або газ», що дозволяє позивачу використовувати тип пального для транспортного засобу на власний розсуд.

Відповідачем не надано доказів того, що демонтаж паливного баку не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, а також, що саме демонтаж паливного баку є технічною несправністю і відповідно до встановлених правил забороняється експлуатація транспортного засобу.

Крім того, в оскаржуваній постанові конкретно не зазначено, яким саме вимогам п. 31 ПДР та ДСТУ 3649 не відповідає технічний стан автомобіля під керуванням позивача.

Таким чином, демонтаж паливного баку на транспортному засобі, яким керував позивач, не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч.2 ст.121 КУпАП, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП.

Відповідно до положень ч.1 ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Відповідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Як було встановлено в судовому засіданні позивач керував автобусом заводського виготовлення, без будь-яких самочинних конструктивних змін та із дозволеним переобладнанням, що відображено у реєстраційному документі.

Із наявних у суду матеріалів, окрім постанови про адміністративне правопорушення, не вбачається сукупності доказів, передбачених ст. 251 КУпАП України, які б свідчили про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Інспектором поліції не враховані положення ст. 62 Конституції України - обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість.

Відповідачем, в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо правомірності прийнятого рішення, а саме про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищезазначене, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає за необхідне прийняти пояснення та доводи позивача та вважати їх обґрунтованими в частині того, що працівником поліції неправомірно винесена постанова, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст. 121 КУпАП, а відповідачем таких доказів суду не надано, а тому постанова серії НК № 288012 від 04.09.2018 року про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, згідно якої його оштрафовано на 680 грн., винесена без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 284 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2 -14, 72-77, 122, 241-255, 286 295 КАС України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 288012 від 04.09.2018 про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення виготовлено 15.10.2018 р.

Суддя: