Справа № 802/1434/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року

Київ

справа №802/1434/16-а

адміністративне провадження №К/9901/35423/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Ярошенка Валерія Михайловича на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Матохнюка Д.Б., суддів Боровицького О.А., Сапальової Т.В. від 23 лютого 2017 року у справі за позовом Ярошенка Валерія Михайловича до Калинівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року Ярошенко Валерій Михайлович (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі-відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 19 липня 2016 року №25010-02.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначав, що справляння транспортного податку за 2016 рік на підставі положень статті 267 Податкового кодексу України (далі – ПК України) не є правомірним та суперечить основним засадам податкового законодавства щодо необхідності прийняття рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок; крім того, стверджував, що належний йому на праві власності автомобіль не підпадає під визначення об'єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, оскільки його середньоринкова вартість становить менше 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 податкового (звітного) року, тобто менше 1033500,00 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення 19 липня 2016 року №25010-02.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно виконаного позивачем у відповідності до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів розрахунку, вартість належного йому транспортного засобу є меншою за 750 розмірів мінімальної заробітної плати, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, а тому такий автомобіль не є об’єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році згідно положень статті 267 ПК України.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, згаданий суд зазначив про ненадання позивачем доказів про те, що вартість належного йому автомобіля на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення складала менше ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а тому, за висновком цього суду, такий автомобіль є об’єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році згідно положень статті 267 ПК України й нарахування суми грошового зобов’язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб є правомірним.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилався на помилковість позиції суду апеляційної інстанції та по суті зазначив, що вартість належного йому транспортного засобу є меншою за 750 розмірів мінімальної заробітної плати, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, а тому такий автомобіль не є об’єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році у розумінні положень статті 267 ПК України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У визначені ухвалою строки заперечення на касаційну скаргу не надходили.

В подальшому справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є власником транспортного засобу Audi Q7, 2014 року випуску, об'єм двигуна 2967 см.куб., пальне – дизель, державний номерний знак АВ7723СА, номер кузова WAUZZZ4L8ED022475.

19 липня 2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №25010-02, яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» за 2016 рік у розмірі 25000,00 грн.

Згідно наданого позивачем з офіційного сайту Мінекономрозвитку України www.me.gov.ua розрахунку вартості станом на 20 вересня 2016 року середньоринкова вартість Audi Q7, 2014 року випуску, об'єм двигуна 3,0, пальне – дизель, АТ та пробігом 78000 км становить 929053,40 грн.

Відповідно до складеного 05 листопада 2015 року ТОВ «Інтер Авто Центр» акта виконаних робіт автомобіль Audi Q7, 2014 року випуску, державний номерний знак АВ7723СА, номер кузова WAUZZZ4L8ED022475 проходив технічне обслуговування. На момент проведення даного обслуговування пробіг автомобіля становив 60735 км.

Касаційний суд не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відповідність вимогам чинного законодавства оскарженого податкового повідомлення-рішення з огляду на наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 ПК України було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України у редакції, що діяла у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

У відповідності до статті 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

Положеннями підпунктів 12.3.2, 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зміни до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, які діяли у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже Законом України №909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01 січня 2016 платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), а тому 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року складали 1033500 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 (далі - Методика), відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики).

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів того, що вартість автомобіля позивача перевищує 750 розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року, доказів отримання відповідачем розрахунку щодо вартості автомобіля позивача тощо. Натомість за розрахунком позивача, здійсненим останнім у відповідності до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів на офіційному сайті Мінекономрозвитку України та не спростованим відповідачем, вартість належного йому автомобіля менше суми 1033500 грн. та становить 929053,40 грн.

Враховуючи наведене, а також наявність в матеріалах справи акта виконаних робіт ТОВ «Інтер Авто Центр» від 05 листопада 2015 року про встановлення пробігу належного позивачу автомобіля, касаційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем - суб'єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 71 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій) покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, якщо він заперечує проти адміністративного позову, не доведено правомірності нарахування позивачу суми грошового зобов’язання по транспортному податку та прийняття оскаржуваного рішення. Підстав вважати дані щодо пробігу недостовірними, як і доказів на спростування їх, немає.

Натомість, роблячи висновок про правомірність нарахування суми грошового зобов’язання зі сплати транспортного податку, який ґрунтується виключно на обставинах ненадання позивачем доказів на підтвердження вартості належного йому автомобіля станом на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд апеляційної інстанції не врахував положень частини 2 статті 71 КАС України (у згаданій вище редакції) й обов’язок доказування переклав на позивача, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. При цьому не навів будь-яких обставин, за яких здійснений позивачем на офіційному сайті Мінекономрозвитку України розрахунок середньоринкової вартості автомобіля не є належним доказом на підтвердження обґрунтованості вимог, що є предметом розгляду даної справи.

Всупереч вимогам статей 11, 159 КАС України суд апеляційної інстанції обмежився лише доводами відповідача, наведеними в апеляційній скарзі, не врахувавши сукупність обставин, що мають значення для вирішення цього спору, а також мотивів, з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні свого рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, яке, на думку Верховного Суду, є обґрунтованим та законним.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент ухвалення цієї постанови) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ярошенка Валерія Михайловича задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року скасувати, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду