Справа № 823/990/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/990/18 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Ганечко О.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року, що прийнята у місті Черкаси, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 21.09.2017 №14670-13.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 21.09.2017 №14670-13;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 704,80 грн.

При цьому, судом відмовлено у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення щодо відмови у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове, яким вирішити питання відшкодування судового збору та судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, недоведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що всі понесені позивачем судові витрати, у тому числі на професійну правничу допомогу підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга позивача стосується оскарження рішення суду першої інстанції лише в частині розподілу судових витрат, то суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише у цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у Черкаській області від 21.09.2017 №14670-13 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 7097,91 грн, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 704,8 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією (а.с. 2).

Представником позивача, адвокатом Макеєвим В.М. 15.03.2018 до суду першої інстанції було подано заву про розподіл понесених позивачем за результатами розгляду справи судових витрат: 704,8 грн судового збору та 5400 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року позов ОСОБА_4. задоволено повністю, вирішено витання розподілу 704,8 грн судового збору, проте у розподілі 5400 грн витрат на правничу допомогу суд першої інстанції відмовив, зазначивши, що надані суду матеріали не доводять факту понесення позивачем цих витрат.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем, який не є суб'єктом владних повноважень, судовий збір та понесені ним витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у разі задоволення позову.

Як зазначалося, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплаченого позивачем судового збору у розмірі 704,8 грн. З огляду на це, підстави для повторного розподілу судового збору, як це зазначено в прохальній частині апеляційної скарги, відсутні.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

До суду першої інстанції для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було подано договір про надання правової допомоги від 21 лютого 2018 року, акт наданих послуг від 21 лютого 2018 року. Будь-яких інших документів на підтвердження вказаних витрат не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, ні у договорі, ні в акті наданих послуг, наданих до суду першої інстанції, не зазначена інформація про консультування, складення позовної заяви, адвокатського запиту, саме за позовом ОСОБА_4. до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.09.2017 №14670-13.

Крім того, дослідивши наявний в матеріалах справи ордер, у суду відсутні підстави вважати, що адвокат був повноважним представляти інтереси позивача у Черкаському окружному адміністративному суді (а.с. 12, 18).

Колегія суддів також наголошує на тому, що будь-яких відомостей про складення та направлення будь-яких адвокатських запитів у порядку підготовки даної справи до розгляду в матеріалах відсутні.

Акті наданих послуг, що складений 21.02.2018 йдеться про фактичне надання адвокатом послуг з представництва інтересів у суді на суму 2000 грн, при тому, що перше судове засідання у суді першої інстанції відбулося лише 28.03.2018. Колегія суддів наголошує на тому, що акт наданих послуг є документом, що фіксує фактичне надання відповідних послуг та не пов'язаний із отриманням плати у якості авансу за майбутні послуги.

При цьому, у поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи.

Згідно пунктів 3.1, 4.1 договору про надання правової допомоги від 21 лютого 2018 року, за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, зазначеному у рахунку за надання послуги, згідно прайсу послуг адвоката. Розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору.

Будь-яких із перелічених документів ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Разом з апеляційною скарго позивачем було подано до суду апеляційної інстанції новий акт виконання робот-надання послуг від 03.07.2018, у якому продубльовано послуги, вказані у акті від 21.02.2018. Тобто у даному випаду наявні два первинні документи, що фіксують надання адвокатом ідентичних послуг.

У вказаному акті від 03.07.2018 додатково вказані послуги за складення заяви про ухвалення додаткового судового рішення (1,5 години - 1275 грн) та складення апеляційної скарги (1,5 години - 1275 грн). Не зважаючи на це, будь-яких підтверджуючих документів щодо вартості цих послуг (пункти 3.1, 4.1 договору про надання правової допомоги від 21 лютого 2018 року), обґрунтування заявленої адвокатом вартості послуг, фактичного понесення цих витрат позивачем надано не було.

Крім того, згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне приведення договорів у відповідність до вимог діючого КАС та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Проте, будь-яких доказів фактичної сплати позивачем витрат на правову допомогу чи доказів обліку отриманих адвокатом доходів у зв'язку із наданням позивачу відповідних послуг (Книга обліку доходів та витрат, що може бути одним із можливих доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу), ні позивачем, ні адвокатом надано не було.

Враховуючи те, що наданими до суду першої інстанцій обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у даній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у розподілі витрат на правову допомогу є правильним.

Частиною другою статті 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб'єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у розподілі витрат на правову допомогу, оскільки обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у даній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2018 року по справі №813/4989/17,

Відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя О.М. Ганечко

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 31.10.2018.