Справа № 524/4989/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 524/4989/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Григорова А.М.

суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Бивзюка Богдана Павловича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.09.2018, суддя Нестеренко С.Г., повний текст складено 28.09.18 по справі № 524/4989/18

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Бивзюка Богдана Павловича

про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року до суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Бивзюка Богдана Павловича про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому зазначалося, що постановою відповідача - інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Бивзюка Богдана Павловича від 17 червня 2018 року, серії ВР №159012, його (позивача) було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн., за те, що він (позивач), нібито, цього дня, близько 02 год. 57 хв. у м. Кременчуці, по просп. Лесі Українки, 57 керував транспортним засобом SKODA SUPER B, р.н. НОМЕР_1, в темну пору доби, в якого не були освітлені номерні знаки, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України.

Вважає дії відповідача по притягненню його до адміністративної відповідальності протиправними, постанову незаконною, протиправною та просив скасувати постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки вона була ухвалена відповідачем з порушенням норм права, суперечить вимогам закону, та не відображає дійсних обставин справи, оскільки правопорушення не вчиняв.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.09.2018р. позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Бивзюка Богдана Павловича від 17 червня 2018 року, серії ВР №159012, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції інспектором роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Бивзюком Богданом Павловичем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування позову, на підтвердження правомірності своїх дій. Вказує, що на спростування доводів позивача викладених в адміністративному позові було надано відеозапис з нагрудної відеокамери працівника поліції, на якому зафіксовано пояснення позивача, наданні посадовій особі, яка розглядала справу та які є належними та допустимими доказами по справі про адміністративне правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП. Вказує, що під час з'ясування фактичних обставин справи, водій не заперечував про порушення. Будь-яких доказів на дотримання водієм правил дорожнього руху, в порядку ст. 268 КУпАП, на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем надано не було. Зважаючи, на те, що водій керував транспортним засобом SKODA SUPER В. номерний знак НОМЕР_1, в якого в темну пору доби, не були освітлені номерні знаки, чим порушив п.п. 2.9 «в» ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП, інспектор роти №2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП капітан поліції Бивзюк Богдан Павлович, не порушив процедуру щодо ухвалення постанови у справі про адміністративне правопорушення, діяв в межах наданих законом повноважень, мав право розглянути вказане адміністративне правопорушення та ухвалити постанову ВР № 159012 від 17.06.2018 року. Вказує, що позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.09.2018 року по справі №524/4989/18. Прийняти нову постанову у справі, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Бивзюн Богдана Павловича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення- відмовити. Справу просить розглянути за відсутності відповідача.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Окрім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 22.10.2018р. (а.с. 74).

Відповідач повідомлявся на електронну адресу, яка містяться а матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою відповідача - інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Бивзюка Богдана Павловича від 17 червня 2018 року, серії ВР №159012, позивача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн., за те, що він (позивач), як зазначено у постанові, цього дня, близько 02 год. 57 хв. у м. Кременчуці, по просп. Лесі Українки, 57 керував транспортним засобом SKODA SUPER B, р.н. НОМЕР_1, в темну пору доби, в якого не були освітлені п. 2.9 «в» ПДР України.

Постанова була складена на бланку типографського друку шляхом здійснення записів відповідачем кульковою ручкою. Копія постанови була вручена позивачеві.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), Законом України «Про автомобільні дороги», який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У п. 1.9. ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком неосвітленим (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Номерні знаки повинні відповідати ДСТУ 4278:2006 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила застосування», закріплюватися в установлених місцях та читатися з відстані не менше 20 м.

Згідно ДСТУ 3649:2010 п.п. 6.1.7.1 ліхтар освітлення заднього номерного знаку має вмикатись одночасно з габаритними вогнями та надійно освітлювати поверхню номерного знаку.

Відповідно до п.п. 7.1.1 ДСТУ відповідність вимогам, зокрема, п. 6.1.7.1 перевіряють візуально.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов'язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про дорожній рух» технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку.

Обов'язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч.6 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Як вбачається з апеляційної скарги та відзиву на позов нагрудною камерою інспектора поліції зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Диск з даним відеозаписом було надано відповідачем до суду першої інстанції.

Дослідивши надай відеозапис з нагрудної камери, колегія суддів зазначає, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача було порушення ним ч. 6 ст. 121 КупАП.

З дослідженого судом першої та апеляційної інстанції відеозапису наданого відповідачем не вбачається, що позивач керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Визнання позивачем порушення з наданого відеозапису також не вбачається.

З наданого відповідачем відеозапису не вбачається руху і безпосередньо момент зупинки транспортного засобу.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що із відеозапису наданого відповідачем взагалі не можна встановити чи увімкнене у автомобіля позивача освітлення номерного знаку , оскільки на відео транспортний засіб позивача на місці зупинки знаходить з вимкненим двигуном, а номерний знак на відеозаписі взагалі не зафіксований.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем проступку.

Тобто доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

У позовній заяві ОСОБА_2 факт вчинення порушення ПДР не визнає, та зазначає, що зважаючи на темну пору доби всі необхідні зовнішні світлові прилади на автомобілі були ввімкнені, у тому числі освітлювався й номерний знак автомобіля.

Тобто доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

В матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно свідчили про те, що позивач керував транспортним засобом в якого не були освітлені номерні знаки в темну пору доби, чим порушив п. 2.9 "в" ПДР України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги, стосовно того, що позивач не заперечує факт скоєння ним порушення, колегія суддів зазначає наступне.

З наданого відповідачем відеозапису не вбачається факт визнання позивачем вчинення ним правопорушення.

При цьому колегія суддів зазначає, що відсутність заперечень не є тотожним з визнанням факту вчинення правопорушення, фактичних обставин його вчинення.

Крім того, в адміністративному позові позивач заперечує проти скоєння ним порушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КупАП.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Апеляційна скарга та відзив на адміністративний позов не містить будь яких посилань на фактичні обставини та докази в їх підтвердження, окрім наявності відеозапису процедури оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, на якому позивачем визнається факт вчинення правопорушення та на не доведення позивачем факту дотримання Правил дорожнього руху, але як зазначено вище дані посилання відповідача є необґрунтованими та не правомірними.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.09.2018 по справі № 524/4989/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій З.Г. Подобайло