Справа № 1940/1895/18
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1895/18

01 листопада 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про стягнення недоплаченої пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про стягнення недоплаченої пенсії у розмірі 45250,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 07.12.1992 року отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення". Проте у період з 01.03.2017 року по теперішній час відповідач систематично не доплачує пенсію, нараховану позивачу. Щодо причин неповної виплати пенсії, листом Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.08.2018 року №315/С-11 позивачу повідомлено про наявність у відповідача права не виплачувати пенсію понад розмір десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність у відповідності до ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI. Позивач вважає вказані дії відповідача щодо виплати пенсії з обмеженням її максимального розміру протиправними, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Тернопільським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив (а.с.14-16). Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив про правомірність розрахунку пенсії позивача. Виплата пенсії обмежена на підставі ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI, відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017 року, максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00 грн. Також зауважив, що позовні вимоги стосуються періоду з 01.03.2017 року, які, враховуючи дату звернення до суду, виходять за межі шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). На підставі зазначеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши у відповідності до вимог ст.263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у Тернопільському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та з 07.12.1992 року отримує пенсію за вислугу років як працівник льотно-випробувального складу, призначену відповідно до ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно довідки Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.10.2018 року ОСОБА_1 у січні та лютому 2017 року отримував пенсію у розмірі 10735,83 грн. (а.с.17)

Відповідач 01.03.2017 року здійснив перерахунок пенсії позивачу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року №418, яка станом на момент перерахунку становила 13205,93 грн.

З 01.05.2017 року пенсійну виплату позивача перераховано відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" із прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в розмірі 1312,00 грн., яка становила 13218,93 грн.

З 01.10.2017 року у звязку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII проведено перерахунок пенсії позивача із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого на 01.12.2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшеного на 79 грн. (1452,00 грн.), яка становила 13246,93 грн.

Відповідач 01.04.2018 року здійснив перерахунок пенсії позивачу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року №418, яка станом на момент перерахунку становила 18049,88 грн.

З 01.08.2018 року у звязку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII проведено перерахунок пенсії за особливі заслуги позивача відповідно до поданої заяви та долучених документів, яка становила 18093,44 грн.

Проте відповідно до довідки Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №3445/04 від 23.08.2018 року щомісячний розмір пенсійних виплат ОСОБА_1 з березня 2017 року складає 10740,00 грн., з січня 2018 року 13246,93 грн., з квітня 2018 року 13730,00 грн., з липня 2018 року 14350,00 грн. Протягом періоду з березня 2017 року по серпень 2018 року позивачу виплачено пенсію в загальному розмірі 217030,79 грн. (а.с.11).

За результатами звернення щодо причин неповної виплати пенсії, Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 23.08.2018 року №315/С-11 (а.с.8-10) повідомило, що розмір пенсії розраховано відповідно до норм чинного законодавства, яким відповідно до ч.3 ст.85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року, передбачено обмеження максимальної пенсійної виплати (не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Вважаючи такі дії субєкта владних повноважень протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд враховує наступні норми діючого законодавства.

Так, відповідно до ч.3 ст.85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

В той же час, п.2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08.07.2011 року передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Крім того, п.2 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911VIII від 24.12.2015 року визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що пенсія позивачу була призначена 07.12.1992 року на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд приходить до висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі ч.3 ст.85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року, є неправомірним.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, п.72, від 19.06.2012 року).

Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Крім того, відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як роз'яснено в п.2 постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2004 від 17.03.2004, №20-рп/2004 від 01.12.2004, №8-рп/99 від 06.07.1999, №5-рп/2002 від 20.03.2002, №20-рп/2004 від 01.12.2004).

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Проте, як слідує з позовних вимог ОСОБА_1 просить суд стягнути недоплачену пенсію в розмірі 45250,26 грн. на основі його власних розрахунків за період з 1 березня 2017 року по серпень 2018 р.

Відповідно до ст.58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Отже, розрахунок пенсії відноситься до компетенції органу Пенсійного фонду, тобто до його дискреційних повноважень; ні суд, ні позивач такими повноваженнями не наділені.

За змістом ст.245 КАС України адміністративний суд, установивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні відносини, повинен визнати такі дії протиправними (скасувати неправомірне рішення) і зобов'язати відповідача здійснити дії на виконання закону, у тому числі, у вигляді виплати належних сум пенсії, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

З огляду на встановлення факту протиправного обмеження виплати пенсії ОСОБА_1, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд дійшов до переконання, що належним і достатнім способом захисту для відновлення порушених прав позивача у даному випадку буде зобов'язання органу Пенсійного фонду здійснити виплату пенсії позивачеві з 1 березня 2017 року по 31 серпня 2018 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вирішуючи питання періоду з якого слід проводити виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення позивача є Закон України "Про пенсійне забезпечення", згідно ч.2 ст.87 якого суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

У ході розгляду справи встановлено, що виплата пенсії з обмеженням її максимального розміру зумовлене саме з вини державних органів, на яких покладено обов'язок щодо перерахунку та виплати пенсії позивачу, а тому суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача з 01.03.2017 року по дату останнього дня місяця вказаного в розрахунку позовних вимог (серпень 2018 року).

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 27.09.2018 року (а.с.4).

Керуючись ст.139, 241-246, 250, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ідентифікаційний код в ) здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: 46008, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з 1 березня 2017 року по 31 серпня 2018 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 46008, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок, сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 27.09.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.