Справа № 607/7632/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

30 жовтня 2018 року
Київ
справа №607/7632/16-а
адміністративне провадження №К/9901/24198/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Гриціва М.І.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України (далі Мінооборони) на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року (суддя Дзюбич В.Л.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року (судді Глушко І.В., Большакова О.О., Макарик В.Я.) в адміністративній справі № 607/7632/16-а за позовом ОСОБА_1 до Мінооборони, Тернопільського обласного військового комісаріату (далі Військкомат), про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
встановив:
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням доповнень, просив визнати протиправною бездіяльність Міноборони щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням IIІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язати Міноборони здійснити нарахування та провести виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням IІI групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 20 листопада 1980 року по 11 жовтня 1982 року, у тому числі з 01 травня по 01 листопада 1981 року на території Республіки Афганістан, де в той час велися бойові дії.
Позивачу вперше встановлена ІІІ група інвалідності, що настала в результаті наскрізного поранення лівої половини грудної клітки, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 15 березня 2006 року серії ТЕР № 106196 та повторно згідно довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 26 травня 2015 року серії АВ № 0346398 та від 26 травня 2015 року серії АВ № 0346398.
Згідно з витягом з протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 15 жовтня 2015 року № 3810 у позивача встановлено поранення лівої частини грудної клітки, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні і країнах, де велись бойові дії.
14 грудня 2015 року позивач звернувся до Військкомату із заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велись бойові дії, та надав копії необхідних документів.
Військкомат надіслав до Міноборони документи позивача для призначення виплати одноразової грошової допомоги.
За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів, листом від 09 лютого 2016 року № 10/2/10988 Департамент фінансів Міноборони на підставі пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок № 499) відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області постановою від 26 квітня 2017 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Департаменту фінансів Міноборони від 09 лютого 2016 року № 10/2/10988 про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за інвалідністю ІІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби. У задоволенні позовних вимог до Військкомату відмовив.
Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 05 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував та постановив нове про часткове задоволення позовних вимог. Визнав протиправною відмову Департаменту фінансів Міноборони призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за інвалідністю ІІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби. Зобов`язав Міноборони повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату цієї із названих позивачем підстав. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за наслідками розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги, документи позивача були розглянуті та ухвалено рішення не про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а про повернення документів без реалізації.
Із посиланням на положення частини другої статті 19 Конституції України суд вирішив, що відповідач, тим що повернув документи позивачу, діяв усупереч Порядку № 975, згідно з якими розгляд питання про призначення одноразової грошової допомоги тягне за собою ухвалення рішення про призначення одноразової грошової допомоги або відмову в цьому, але аж ніяк повернення документів заявнику. Порядок № 975 не передбачає ухвалення такого рішення.
Міноборони не погодилося із рішенням суду першої та апеляційної інстанцій і подало касаційну скаргу про їх скасування та прийняття нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що листом від 09 лютого 2016 року Департамент фінансів Міноборони не відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги, а лише повідомив про відсутність права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Первинно інвалідність позивачу було встановлено у 2006 році до набрання чинності нової редакції статті 16 Закону України від 20 грудня 1999 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №2011-XII) та постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі Порядок № 975). На час встановлення інвалідності позивачу діяли правила статті 16 Закону 2011-XII та Порядок № 499. Відповідно до підпункту 4 пункту цього Порядку одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності, але не пізніше, ніж через три місяці після звільнення з військової служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження. Натомість редакція статті 16 Закону 2011-XII та Порядок № 975 поширюється виключно на осіб, що були звільнені після 01 січня 2014 року.
З цього скаржник підсумовує, що оскільки позивач був звільнений з військової служби 11 жовтня 1982 року, інвалідність призначена до 2014 року, він не має права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої названими останніми положеннями законодавства.
Суддя Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді ухвалою від 16 жовтня 2018 року призначив справу у попереднє судове засідання на 18 жовтня 2018 року.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 18 жовтня 2018 року справу призначив у судове засідання з викликом сторін на 30 жовтня 2018 року на 15:00 год. 22 жовтня 2018 року учасникам справи направлено повістки про виклик.
В судове засідання сторони не з`явились.
Відповідно пункту 2 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) неприбуття жодного з учасників у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.
Положеннями пункту 1 статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктом 4 пункту 2 статті 16 вказаного Закону встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з частиною першою статті 23 Закону № 2011-XII фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
За пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (далі розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ «Про військові формування на Україні» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міноборони. Уряд України приступив до створення Збройних Сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної Ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ «Про правонаступництво України» встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міноборони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міноборони є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
З огляду на наведені нормативні положення, оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міноборони, суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що прийняття рішення про виплату (призначення) чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є компетенцією комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міноборони.
У контексті конкретних обставин цієї справи суд апеляційної інстанції правильно встановив, що Міноборони не ухвалило рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, а фактично повернуло її із зазначенням причин повернення, і таким чином діяло протиправно. Такі висновки суду не є незаконними чи необґрунтованими.
Твердження скаржника про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги за Порядком № 975, на застосуванні яких наполягав позивач, і необхідність застосування до спірних правовідносин Порядку № 499 з урахуванням відомостей про час встановлення позивачеві інвалідності (2006 рік) не спростовують того факту, що окреслена аргументація не лягла в основу ухвалення одного із рішень за наслідками розгляду заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, а потягла реалізацію іншого рішення, не передбаченого законодавством.
У касаційній скарзі заявлені й інші доводи, які не спростовують вищенаведені основні правові висновки цього суду.
Суд визнає, що суди апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,
постановив:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року без змін.
Головуючий М.І. Гриців
Судді : Я.О. Берназюк
Н.В. Коваленко