Справа № 2040/5914/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 р. справа № 2040/5914/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук'янчук О.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідачів 1 та 3 - Кустіної Н.С., представника відповідач 2 - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби в Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувсь до Харківського окружного адміністративного позову з позовом до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби в Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним висновок Управління Державної міграційної служби України в Київській області «Про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_3» від 12.06.2018 року;

- скасувати п.3 ( пп.3.1-3.2) наказу Державної міграційної служби України «Про визнання недійсних деяких посвідок на постійне проживання» № 106 від 16.07.2018 року що стосується громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області в нездійсненні оформлення та видачі громадянину Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 24.05.2018 року;

- зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу громадянину Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 24.05.2018 року;

- встановити судовий контроль за виконанням ГУ ДМС України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду;

- зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області надати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.03.2004 р. рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Київській області на підставі Закону України «Про імміграцію» та дозволу на імміграцію в Україну позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 терміном дії безстроково. Позивач, 24.05.2018 року звернувся з письмовою заявою до Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України, в якій просив здійснити йому обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 23.03.2004 року, у зв'язку з досягненням 45-річного віку. Позивачем було надано всі документи, визначені законодавством та сплачено необхідні платежі. Проте, ГУДМС України в Харківській області, у встановлений законом строк, не здійснив оформлення позивачу нової посвідки на постійне проживання в Україні та не повідомив позивача про прийняте ним рішення за результатами розгляду його заяви від 24.05.2018 р., у зв'язку з чим ОСОБА_3 просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області 13.08.2018 року надав відзив на позов, в якому проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Згідно наданого до суду відзиву пояснив, що рішенням УГІРФО ГУМВС України в Київській області позивач 23.03.2004 р. був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2. Документи, подані відповідачем для обміну бланку посвідки направлено до ГУ ДМС України в Харківській області для прийняття рішення. Проведеною перевіркою встановлено, що первинне рішення про документування позивача посвідкою прийняте УГІРФО ГУ МВС України в Київській області. На адресу УДМС України в Київській області 11.06.2018 р. направлено запит щодо надання інформації про стан чинності виданої посвідки та підстав для документування позивача посвідкою, проте відповідь на даний запит до ГУ ДМС України в Харківській області не надійшла. На підставі вказаного відповідач повернув на доопрацювання документи до територіального підрозділу, в якому документи були прийняті від позивача. На підставі зазначеного, здійснення обміну позивачу посвідки є передчасним рішенням.

Представником позивача 17.08.2018 року до суду надано відповідь на відзив, в якій вказав на безпідставність та необґрунтованість доводів, які зазначені відповідачем 3 у відзиві на позов.

01.10.2018 року через канцелярію суду від відповідача - Державної міграційної служби України надійшов відзив, в якому зазначив, що на момент звернення позивача 26.06.2003 року керівництво ВГІРФО ГУМУС в Київській області не мало правових підстав для надання позивачу посвідки на постійне проживання, оскільки позивачем було пропущено термін, встановлений абз. 4 п. 4 розділу V» Прикінцевих положень» Закону, у зв'язку з чим посвідка підлягає визнанню недійсною та вилученню.

02.10.2018 року представником позивача надано відповідь на відзив Державної міграційної служби України, в якій вказав, що питання про доцільність надання посвідки на постійне проживання було вирішено суб'єктом владних повноважень під час перевірки законності залишення позивача на постійне проживання в Україні, а тому наразі висновки Державної міграційної служби України є безпідставними та необґрунтованими.

У судовому засіданні представник позивача та представник відповідачів 1, 3 підтримали свої правові позиції.

Представник відповідача 2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 18.10.2018 року не прибув, своїм правом на надання відзиву на позов не скористався.

Відповідно до ч.1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на приписи ч.1 ст.205 КАС України, суд приходить до висновку, що неявка в судове засідання представника відповідача 2 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Рішенням УГІРФО ГУМВС України в. м. Києві від 22.03.2004 року позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2.

Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області 23.03.2004 року зареєстровано місце проживання позивача за адресою: Київська область, Мотижин, вул.. Леніна, буд. 138.

28.02.2007 року Московським РВ ГУ МВС України в Харківській області зареєстровано місце проживання позивача за адресою АДРЕСА_1.

31.05.2018 року позивач звернувся до Московського РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою, в якій просив видати новий бланк посвідки на постійне проживання в Україні, замість втраченої посвідки серії НОМЕР_2 від 23.03.2004 року.

Позивачем було надано усі документи, визначені законодавством та сплачено необхідні платежі, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні.

Московський РВ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області заяву позивача про видачу посвідки на постійне проживання в Україні та документи було прийнято та надіслано до ГУ ДМС України в Харківській області.

Адвокат ОСОБА_1, 31.05.2018 року, у рамках надання правничої допомоги гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до начальника УДМС України в Київській області із адвокатським запитом № АЗ-251/18 в якому просила; повідомити стан чинності на теперішній час дозволу на імміграцію в Україну гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1; повідомити стан чинності на теперішній час посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 23.03.2004 року гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1; у разі прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 надати копію рішення; у разі прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 надати копію висновку на підставі якого прийнято рішення; у разі існування наказу (рішення, висновку) про визнання посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 23.03.2004 року гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсною надати копію наказу (рішення, висновку).

Відповідно до листа ГУДМС України у Київській області №3201.4-2842/32.2-18 від 06.06.2018 р., рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 23.03.2004 року Управлінням ДМС України в Київській області не приймалось.

Згодом, адвокат ОСОБА_1, 31.05.2018 року, у рамках надання правничої допомоги гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із адвокатським запитом № АЗ-308/18 в якому просила: повідомити про прийняте ГУДМС України в Харківській області рішення за результатом розгляду заяви гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.05.2018 року щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні; надати копію заяви щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні гр. гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.05.2018 року та зворотнього боку з відміткою про прийняте рішення; підтвердити або спростувати факт оформлення (виготовлення) Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківський області нової посвідки на постійне проживання в Україні гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з зазначенням номеру та дати оформлення (виготовлення) посвідки; вказати місце, дату та час для отримання гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до листа Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №6301.8.1-14441/63.3-18 від 12.07.2018 року, зазначено, що необхідно відібрати пояснення у позивача для подальшого відправлення до УДМС України в Київській області, у звязку з чим матеріали справи щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, повернуті на доопрацювання до Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, таким чином надати копію заяви про обмін бланку посвідки не має змоги.

Проте, відповідачем 3 до теперішнього часу позивачу не надано копію рішення ГУДМС України в Харківській області, яке прийняте за результатами розгляду його заяви від 24.05.2018 року.

Поряд з цим, як вбачається з наданих відповідачем 1 доказів по справі, листом від 12.06.2018 року № 3201.4-2985/3201.4-18 УДМС в Київській області на адресу ДМС України направлено матеріали справи про документування гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідкою га постійне проживання для підготовки наказу Голови ДМС про скасування рішення щодо оформлення зазначеної посвідки.

12.06.2018 року ДМС сформовано висновок про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, відповідно до змісту вказано висновку встановлено, що на момент звернення позивача 26.06.2003 року керівництво ВГІРФО ГУМУС в Київській області не мало правових підстав для надання позивачу посвідки на постійне проживання, оскільки позивачем було пропущено термін, встановлений абз. 4 п. 4 розділу V»Прикінцевих положень» Закону., у зв'язку з чим посвідка підлягає визнанню недійсною та вилученню.

На підставі вказаного висновку, ДМС України прийнято наказ від 16.07.2018 року № 106 визнано недійсною посвідку гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 від 23.03.2004 року, яка підлягає вилученню та знищенню.

Позивач не погодився з такими діями та рішеннями відповідачів, звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Механізм обміну посвідки на постійне проживання врегульований положеннями Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 р.

Відповідно до п.7 Порядку №321, обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до п.18 Порядку №321, у разі виникнення обставин (подій), у зв'язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Згідно з п.40 Порядку №321, для оформлення у зв'язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини, у зв'язку з якими посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3 - 5 пункту 7 цього Порядку); 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред'являють працівникові територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 6 цього пункту.

Відповідно до п.43 Порядку №321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Згідно з п.44 Порядку №321, якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу / територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Пунктом 45 Порядку №321 встановлено, що перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі "Службові відмітки" заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу / територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв'язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.

За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу / територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана іншим територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, для підтвердження видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу / територіального підрозділу ДМС надсилається запит.

Згідно з пунктом 46 Порядку №321, після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу / територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Відповідно до п.5 Порядку №321, посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до п.63 Порядку №321, копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п'ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб'єкта територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб'єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Процедуру розгляду заяв про обмін посвідок на постійне та тимчасове проживання встановлено розділом ІV Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 681 від 15.07.2013 року (із змінами) (далі Тимчасовий порядок).

Пунктом 4.1 Тимчасового порядку встановлено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до п. 4.2 Тимчасового порядку разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються: 1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 2) посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; 3) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 4) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 5) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з'являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

Відповідно до п. 4.4 Тимчасового порядку прийняті до розгляду заяви обліковуються відповідно в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання або в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання, де в графі "Примітки" робиться запис "Обмін".

Відповідно до п. 4.5 Тимчасового порядку працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Після прийняття рішення матеріали, які стали підставою для обміну посвідки, долучаються до справи, на підставі якої посвідка видавалася вперше. У разі якщо посвідка видавалася одним територіальним органом (підрозділом) ДМС, а обмін посвідки провадиться іншим органом (при зміні місця проживання), то до органу, який видав посвідку вперше, надсилається повідомлення про видачу нової посвідки, а недійсна посвідка - для знищення.

Відповідно до п. 4.6 Тимчасового порядку за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну (у разі обміну посвідки на тимчасове проживання), до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

З аналізу вказаних норм, вбачається, що після спливу семиденного строку з дня подачі особою до територіального органу чи підрозділу ДМС України заяви про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку з втратою, за умови подачі визначених Тимчасовим порядком документів, начальником територіального органу чи підрозділу ДМС України чи його заступником має бути прийнято рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

При цьому, суд зазначає, що зазначені норми закону є імперативними та не передбачають можливості продовжувати територіальним органом чи підрозділом ДМС України строк розгляду заяви про обмін посвідки на постійне проживання.

Отже, позивач 24.05.2018 р. звернувся до Московського РВ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою, в якій просив обміняти посвідку на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45- річного віку.

Разом з заявою про обмін посвідки позивачем надано документи, визначені п.40 Порядку №321 та п.4.2 Тимчасового порядку №681.

Зазначений факт відповідачем 3 не заперечується.

Відповідно до листа ГУДМС України у Київській області №3201.4-284/32.2-18 від 06.06.2018 р., рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідка на постійне проживання гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 від 23.03.2004 року Управлінням ДМС України в Київській області не приймалось.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що будь-якого рішення за результатом поданої позивачем заяви від 24.05.2018 року відповідачем 3 не було прийнято.

У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідачем 3 протиправно вчинено бездіяльність у здійсненні обміну та видачі громадянину гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням ним 45-річного віку за заявою від 24.05.2018 року, яка виразилась у не прийнятті рішення про обмін або відмову у видачі позивачу нової посвідки.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що у разі надходження до органу міграційної служби заяви про обмін посвідки на постійне проживання, останній зобов'язаний розглянути подану заяву та здійснити обмін посвідки на постійне проживання, або, якщо є підстави для відмови в обміні посвідки на постійне проживання, обґрунтовано відмовити у задоволенні заяви, тобто із зазначенням передбачених законом підстав для відмови, що довести до заявника письмово.

Вжитий у законодавстві термін «довести до заявника», безперечно, означає обов'язок повідомити заявника про результат розгляду його заяви. Обов'язок доказування факту такого повідомлення в адміністративному процесі має саме суб'єкт владних повноважень.

Проте, відповідач 3 не обґрунтував відсутності бездіяльності, а саме не довів факт повідомлення заявника у встановлений строк про результати розгляду його звернення.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 від 23.03.2004 року посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45-річного віку, то суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Пунктом 4.6 Тимчасового порядку передбачено, що за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Відповідно до п. 62 Порядку №321 передбачено, що територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в'їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на викладене, суд зазначає, що після спливу семиденного строку з дня подачі особою до територіального органу міграційної служби заяви про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку із втратою, Порядок №321 зобов'язує відповідача прийняти рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки, оскільки в даному випадку відповідач у спірних правовідносинах не реалізував свої дискреційні владні повноваження та не прийняв рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Враховуючи викладене, з урахуванням встановлених судом фактів звернення позивача у визначений законом порядок із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, подачі позивачем документів, передбачених п.40 Порядку №321 та п.4.2 Тимчасового порядку №681, а також допущеної відповідачем бездіяльності під час розгляду заяви позивача, суд приходить до висновку про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.05.2018 року про оформлення та видачу громадянину Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45-річного віку, з урахуванням висновків суду.

З приводу частини позовних вимог про визнання протиправним висновку Управління Державної міграційної служби України в Київській області «Про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_3» від 12.06.2018 року та скасування п.3 ( пп.3.1-3.2) наказу Державної міграційної служби України «Про визнання недійсних деяких посвідок на постійне проживання» № 106 від 16.07.2018 року що стосується громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, то суд зазначає наступне.

Як підтверджено матеріалами справи, первинно, видача посвідки на постійне проживання позивачу здійснювалась відповідно до абз.4 п.4 розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію, згідно з яким вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 06.03.1998 за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Зазначені підстави для видачі посвідки на постійне проживання були самостійно визнані міграційним органом та зазначені у висновку.

З моменту документування позивача посвідкою на постійне проживання, не виникало нових обставин, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію. Відповідачем у справі зазначені обставини не наводяться і документально не підтверджуються.

Стосовно посилань відповідача, що на момент звернення ОСОБА_3, положеннями законодавства України не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання без надання дозволу на імміграцію відповідно до абз.4 п. 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки позивач звернувся після передбаченого законом шестимісячного терміну, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на момент видачі посвідки), посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п.18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України Про імміграцію.

Так, згідно абз. 6 п.4 Розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію, особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12-15 цього Закону.

Тобто, з аналізу вказаної норми вбачається, що посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою, та не передбачає попереднього оформлення дозволу на імміграцію, а відтак, позивач отримав посвідку на постійне проживання в межах законодавства.

Суд зазначає, що позивачу не надавався дозвіл на імміграцію в Україні, оскільки він прибув до України в 1984 році, а Закон України "Про імміграцію" прийнятий 07.06.2001, передбачив набуття дозволу на імміграцію позивача в силу цього Закону без окремої дії чи рішення суб'єкта владних повноважень. І позивачу, в силу дії цього Закону щодо набуття права на дозвіл на імміграцію, надана посвідка на постійне місце проживання в Україні без надання дозволу на імміграцію.

При наданні у 2004 році позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні, ВГІРФО ГУМВС України в Київській області проводило перевірку законності залишення його на постійне проживання на території України та керувалось положеннями Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявлено та надано посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Цією ж нормою Закону, ГУДМСУ в Київській області обґрунтовує прийняття протилежного рішення - висновку від 12.06.2018 про перевірку матеріалів щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина СРВ ОСОБА_3, на підставі якого Державною міграційною службою України наказом № 106 від 16.07.2018 року визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2, видану відділом ГІРФО ГУМВС України в Київській області 23.03.2004 року.

Згідно положень ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

При цьому, відповідачем не враховано, що перелік підстав для прийняття такого рішення визначений ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а "інших випадків", зокрема, з підстав пропуску шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, чинним законодавство не було передбачено.

Крім того, Порядок формування квоти імміграції, Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України лише 26 грудня 2002 року, тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного абз.4 п.4 розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію.

Суд критично ставиться до посилань відповідача на той факт, що з 08.02.2002, тобто після спливу законодавчо встановленого шестимісячного терміну для звернення з заявами про видачу посвідок на постійне проживання", норма абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" втратила чинність, оскільки жодним законом ця норма скасована не була, що свідчить про відсутність підстав вважати протилежне.

Зазначена позиція узгоджується з висновками судів, що викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 22.02.2013 №К-36527/10, від 02.09.2011 №К-36529/10, від 04.10.2016 провадження № К/800/16250/16.

Крім того, при розгляді зазначеної справи судом враховано, що на підставі посвідок на постійне проживання позивач тривалий час проживає на території України.

При розгляді питання щодо підстав прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні, суд також вважає за необхідне зазначити, що перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для встановлення його правового статусу.

Так, відповідно ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Суд зазначає, що надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україні і отримання їм посвідки на постійне проживання в Україні є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

Будь-які рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, положеннями ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Таким чином, державні органи, в тому числі і Державна міграційна служба України та Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області, є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, враховуючи відсутність законних підстав для скасування посвідки позивача на постійне проживання в Україні, суд погоджується, що висновок ГУ ДМСУ в Київській області від 12.06.2018 суперечить дійсним обставинам справи, є безпідставним та необґрунтованим.

Однак при цьому, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, як встановлено п.1 ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень ч.1, п.2 ч.2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз наведених норм КАС України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень.

При цьому, оспорювані рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні впливати на суб'єктивні права та обов'язки шляхом позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне певній особі право або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь - якого обов'язку.

Суд зазначає, що висновок ГУ ДМС в Київській області від 12.06.2018 року носить виключно рекомендаційний характер та є результатом з'ясування певних обставин з формуванням думки перевіряючого, підсумком, зробленим на основі спостережень, або розгляду певних фактів та не породжує для позивача жодних прав та обов'язків, не обмежує або перешкоджає в їх реалізації, а тому в силу положень п.2 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства не може бути скасований, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині скасування вказаного висновку Управління ДМС України в Київській області від 12.06.2018 року.

Таким чином, приймаючи до уваги, що в даному випадку рішення суб'єкта владних повноважень, що має для позивача юридичне значення, та прийняте на підставі висновку Управління ДМС України в Київській області від 12.06.2018 року, - це наказ Державної міграційної служби України № 106 від 16.07.2018 року, який підлягає скасуванню в частині п. 3 (п.п. 3.1-3.3), що, в свою чергу, є належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача.

Щодо вимог позивача про встановлення судового контролю за виконанням ГУ ДМС України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суд та зобов'язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов'язковості судових рішень та відсутності об'єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

З приводу заяви представника позивача про відшкодування позивачу судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката від 18.10.2018 року, то суд зазначає наступне.

Так, зі змісту заяви про відшкодування позивачу судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, а також доданих до заяви доказів, вбачається, що позивачем понесені витрати у розмірі 8400,00 грн. складаються із трьох адвокатських запитів у загальному розмірі 1200, 00 грн, складання та подання позовної заяви в розмірі 2000 грн., заяви про збільшення позовних вимог від 08.08.2018 року у розмірі 300,00 грн, складання відповіді на відзив 4000,00 грн., за представництво інтересів у судовому засіданні - 1200 грн., за заяву про ознайомлення з матеріалами справи - 300, 00 грн.

Заява про відшкодування позивачу судових витрат підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

Відповідно до п. 11 ч.6 ст.12 КАС України, незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Враховуючи викладене, виходячи з того, що справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, суд зазначає, що складання адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів, не потребує значного часу, такі послуги не є послугами значного обсягу, через що суд дійшов висновку про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у сумі 3200,00 грн.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 134, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби в Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати п.п.3.1 та п.п. 3.2 п. 3 наказу Державної міграційної служби України "Про визнання недійсних деяких посвідок на постійне проживання" № 106 від 16.07.2018 року що стосується громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області в нездійсненні оформлення та видачі громадянину Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 24.05.2018 року.

Зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області повторно розглянути заяву гр. Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.05.2018 року про оформлення та видачу громадянину Вєтнаму ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45-річного віку, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61054, код НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп. солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, ) та Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ).

Заяву представника позивача про відшкодування позивачу судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката у справі № 2040/5914/18 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з відповідачів Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, ) та Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61054, код НОМЕР_1) у розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 жовтня 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.