Справа № 0440/5858/18
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2018 року Справа № 0440/5858/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
за участі секретаря судового засіданняГолод К.Д.
представника відповідача - Дроздюк А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління ДФС у Київській області про скасування рішення, -
Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду на 03.09.2018року.
Ухвалою суду від 03.09.2018 року було залучено до участі у справі Головного управління Державної фіскальної служби у Київський області в якості відповідача -2, продовжено строк підготовчого провадження та відкладено засідання на 17 вересня 2018року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року закрито підготовче провадження на 16.10.2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року відкладено судове засідання на 22.10.2018 року.
Представником позивача подано заяву про розгляд справи в порядку письмого провадження, позов просив задовольнити.
Представник Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Свої доводи виклали у відзиві на позов, у яких зазначили, що перевірку було проведено фахівцями ГУ ДФС у Київській області, а Дніпропетровське управління ОВПП ДФС у перевірці участь не набрали, тому деталі того, яким чином порушення встановлено та обчислено суми порушень, повідомити не є можливим.
Розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені рішення виходив з наступних підстав.
За результатами проведеної перевірки було складено АКТ фактичної перевірки ТОВ «РУШ від 25.04.2018 року за №0765/1000/14/32007740.
Рішенням від 25.07.2018 року вих.№24535/6/99-99-11-05-01-25 Державної фіскальної служби України податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 15.05.2018 року залишено без змін, а скарга залишена без задоволення.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення та висновки акта фактичної перевірки не відповідають вимогам закону та є неправомірними.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 80.1.-80.2ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Згідно акту перевірки, відповідачем виявлено несвоєчасне оприбуткування готівкової виручки у КОРО за реєстраційними номерами N р/1 від 22.09.2015р. на підставі Т-звіту №00143 від 04.03.2016р. на суму 20807,75 гривень, а саме запис про оприбуткування 04.04.2016р.

Так, пунктом 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.95 N 265/95-ВР (далі - Закон N 265) визначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Відповідно п. 2.6. Положення N 637 передбачено два механізми оприбуткування готівки залежно від способу фіксації ї надходження в касу: прибуткові касові ордери або фіскальні звітні чеки (РК). Отже, у разі проведенню готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Так, з аналізу записів КОРО р/1 вбачається, що починаючи з 01.03.2016 року адміністратором магазину «Єва» Даніловою О.А. була оприбуткована щоденна виручка згідно Z-звітів, про що адміністратором було здійснено записи в КОРО р/1 за наступними датами: 01.03.2016, 02.03.2016, 03.03.2016 на суми виручки (рядок 5 КОРО) -20305,22 грн., 20722,48 грн., 24144,09 грн. відповідно. 04 березня 2016 року також за підсумками робочого дня адміністратор Данілова О.А. виконала обнуління оперативної пам'яті РРО, сформувала Z -звіт №00143 на суму виручки 25491, 61 грн. (згідно рядку 5 КОРО). Крім цього, уся сума виручки за 04 березня 2016 року була оприбуткована в касову книгу, що підтверджується прибутковими касовими ордерами за 04.03.2016 року (а.с. 37). Частина виручки за 04.03.2016 була здана на інкасацію до банку 04.03.2016 та 05.03.2016р. та зарахована на рахунки підприємства, що підтверджується супровідними відомостями до ВКО №206 від 04.03.2016 року та ВКО №209 від 05.03.2016р.

Згідно розділу 2 Обліку руху готівки та сум розрахунків зроблено запис вручну в Розділі 2 КОРО, де було помилково допущено рукописну «описку» і вказано в даті Z-звіту замість місяця «березень» - місяць «квітень» 2016 року, який фактично ще не почався. 05 березня 2016 року адміністратор в кінці робочого дня виконала Z -звіт №00144 на суму виручки 28481,61 грн. та зробила рукописний запис в Розділі 2 КОРО згідно даних Z -звіту №144, а саме вказавши наступну дату березня 2016 року - 05.03.2016. Дані записи в КОРО виконувались щоденно до кінця березня місяця 2016 року і надалі в хронологічному порядку.

Судом встановлено, що в квітні місяці 2016 року в КОРО, що перевірялась контролюючим органом, також виконані щоденні записи в хронологічному порядку, та в повній мірі оприбуткована щоденна виручка, в тому числі за спірну дату - 04.04.2016 року, що підтверджується записами в Розділі 2 КОРО за квітень місяць 2016 року, звітом касира за 04.04.2016, прибутковими касовими ордерами від 04.04.2016 №384, 385, 386, 387, службовими чеками, Z-звітом від 04.04.2016, видатковими касовими ордерами від 04.04.2016, супровідною відомістю про інкасацію коштів, та повністю спростовує факт несвоєчасного оприбуткування виручки за указану дату, запис про який зроблено в березні місяці 2016 року з «опискою».

Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що адміністратором було допущено «описку» в КОРО підтверджується щоденними записами в КОРО протягом березня місяця 2016 року в Розділі 2 КОРО, записами в Розділі З КОРО про використання в березні 2016 року, а саме 23.03.2016 та 30.03.2016р. розрахункових квитанцій серії ААВА 36002 та ААВА 736019 відповідно та записом в розділі 4 КУРО від 07.03.2016р. про виконання технічного обслуговування та перевірки конструкції та програмного забезпечення РРО з відміткою працівника ЦСО, який проводив обслуговування РРО.

Враховуючи викладене, позивачем в повній мірі дотримано вимоги законодавства за дотриманням касової дисципліни, в тому числі на об'єкті (магазин «Єва»), що перевірявся.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.2.6 Положення № 637 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

У п.1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за по рушення норм з регулювання обігу готівки № 436/95 від 12 червня 1995 року (в частині спірних правовідносин) встановлене, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Оспорюване податкове повідомлення-рішення № , прийняте 15 травня 2018 року.

Разом із тим, судом встановлено, що контролюючий орган вказує, що порушення правил оприбуткування готівки, мали місце 2016 році, а саме: 03.03.2016 року.

Згідно зі статтею 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності (стаття 239 Господарського кодексу України).

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені ст.250 Господарського кодексу України, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Разом із тим, у ч.2 ст.250 Господарського кодексу України, передбачено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Оскільки Положення № 637 не є законом, то на правовідносини, що контролюються даною постановою Правління Національного банку України не поширюються виключні застереження,що зазначені у ч.2 ст.250 Господарського кодексу України.

Така позиція повністю узгоджується із приписами статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»(Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 09.11.1999. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Отже, якщо контролюючим органом застосовано штрафні санкції за порушення щодо правовідносин, що регулюються підзаконними нормативними актами, то такі штрафні санкції є адміністративно-господарськими в розумінні Господарського кодексу і на них поширюється строк давності, що передбачений ст.250 Господарського кодексу України.

Крім того, фінансові санкції, застосовані на підставі п.1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за по рушення норм з регулювання обігу готівки №436/95 від 12 червня 1995 року, у розумінні статті 238 та статті 239 Господарського кодексу України є адміністративно-господарськими санкціями, застосування яких можливе лише в межах строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України, а тому, застосування до позивача штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, здійснено відповідачем після закінчення одного року з дня його вчинення, тобто, поза межами строків, встановлених статтею250 Господарського кодексу України. Аналогічну правову позицію було викладено у Постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № К/9901/26530/18 (№803/1397/17).

Разом із тим, у ч. 2 ст. 77 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірних рішень суб'єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що податкове повідомлення-рішення № від 15.05.2018 року прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби підлягає скасуванню, як протиправне, то з нього підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст. 241-246, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління Державної фіскальної служби у Київський області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 15.05.2018 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ» (ЄДРПОУ-32007740) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (ЄДРПОУ- 39440996) судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев