Справа № 804/3436/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

27 серпня 2018 року Справа № 804/3436/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
представника позивача ОСОБА_1
представників відповідача ОСОБА_2; ОСОБА_3
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 р. по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в поряду підготовчого провадження.
В судове засіданн, призначене на 27.08.2018 р., зявились всі сторони у справі.
Представник позивача в судовому засіданні підтрималав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Відповідно до реєстраційних даних видами діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 зазначено за КВЕД 46.32 Оптова торгiвля м'ясом i м'ясними продуктами, 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами.
Контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено завищення доходу на 318 833,78 гривень.
При цьому встановлено, що ФОП ОСОБА_4, згідно Додатку Ф2 до Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік в колонках 5-7 «Вартість документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю» задекларовано суму 196 3000,00 грн., в тому числі в колонці 5 «придбані товарно-матеріальні цінності, що реалізовані або використані у виробництві продукції» - 196 3000,00 грн.
Таким чином, за результатами перевірки не підтверджено витрати, пов'язані з господарською діяльністю за 2016 рік в сумі 690542,2 грн. (1963000,0 грн. - 1272457,8 гривень).
Відтак, з веденням фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_4 в 2016 році документально підтверджені витрати, повязані з отриманням доходу від реалізації мяса та мясної продукції складають 1272457,8 грн.
Відповідно до листа ФОП ОСОБА_4 залишки ТМЦ складають: станом на 01.01.2016 0 грн., станом на 31.12.2016 0 гривень.
ФОП ОСОБА_4 в порушення вимог підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України не нараховано податкові зобовязання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, та використання яких не повязано із господарською діяльністю платника податку.
При цьому, в порушення вимог п.46.1 ст.46, п.п.47.1.3 п.47.1 ст.47, п. 51.1. ст.51, абз. «б» п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_4 в наданих до Нікопольської обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) І квартал 2016, ІІІ квартал 2016, IV квартал 2016 не відображені суми доходу нарахованого і виплаченого фізичним особам-підприємцям за придбані ТМЦ та послуги за ознакою «157».
На підставі зазначеного вище, та з урахуванням відповідних норм чинного податкового законодавства, повноважний представник відповідача вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважений представник позивача та відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 27.08.2018 року.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Під час проведення перевірки, контролюючим органом було використано: податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 р.; звіти платника єдиного соціального внеску за 2016 р.; податкові накладні, накладні, рахунки, акти наданих послуг, виконаних робіт, ТТН; виписки банку по розрахунковим рахункам; договори на придбання товару (послуг), реалізацію товару (послуг), оренду.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа підприємець ОСОБА_4 зареєстрована в Нікопольськоому міськрайонному управлінні юстиції Дніпропетровської області 06.03.2003 р., про що зроблено запис про включення відомостей про фізичну особу підприємця до ЄДР за № Ф0050643, та на підставі чого їй було видано відповідне свідоцтво, що підтверджується відомостями які містяться в матеріалах справи.
Основними видами діяльності позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 є роздрiбна торгiвля залiзними виробами, будiвельними матерiалами та санiтарно-технiчними виробами в спецiалiзованих магазинах код ВЕД 47.52.
У перевіряємий період Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 здійснювала оптову торгiвлю м'ясом i м'ясними продуктами код ВЕД 46.32.
В матеріалах справи містяться відомості, що 20.11.2017 р. контролюючим органом було направлено на адресу ФОП ОСОБА_4 лист від 20.11.2017 р. з проханням надати терміном до 21.11.2017 р. до 16.00 год. відповідні первинні документи та пояснення.
27.11.2017 р. контролюючим органом було направлено на адресу ФОП ОСОБА_4 лист від 27.11.2017 р. про надання терміном до 28.11.2017 р. до 12.00 год. відповідних первинних документів та пояснень.
29.11.2017 р. контролюючим органом було направлено на адресу ФОП ОСОБА_4 лист від 29.11.2017 р. про надання терміном на 30.11.2017 р. до 15.00 год. відповідних первинних документів та пояснень.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відомості про надання ФОП ОСОБА_4 відповідних первинних документів та пояснень, на адресу контролюючого органу, у відповідності до зазначених вище листів контролюючого органу від 20.11.2017 р., 27.11.2017 р., 29.11.2017 р. відсутні.
При цьому, повноважним представником позивача будь-яких пояснень в судовому засіданні з наведеного приводу надано не було, як і обгрунтованих заперечень з приводу ненаданих витребуваних додатків.
28.11.2017 р. контролюючим органом було направлено на адресу ФОП ОСОБА_4 лист від 28.11.2017 р. про надання терміном до 29.11.2017 р. до 17.00 год. первинні документи та пояснення стосовно залишків нереалізованого товару мяса та мясної продукції у цінновому та кількісному виразі станом на 01.01.2017 р. та акти списання зіпсованого товару (у разі наявності).
05.12.2017 р. ФОП ОСОБА_4 було напрвлено на адресу контролюючого органу лист-відповідь на лист від 28.11.2017 р., в якому зазначено, що станом як на 01.01.2016 р., так і на 31.12.2016 р. залишки нереалізованого товару м'яса та м'ясної продукції відсутні.
При цьому, зазначено, що станом на 01.01.2016 р. дебіторська заборгованість за: ТОВ «Агро-Овен» складає - 101963,21 грн. з ПДВ.; ТОВ «ВВД» - 30 000 грн. з ПДВ; ФОП ОСОБА_5 446 8896,20 грн. з ПДВ.
Станом на 01.01.2016 р. , 31.12.2016 р. дебіторська заборгованість відсутня.
04.12.2017 р. контролюючим органом було направлено на адресу ФОП ОСОБА_4 лист від 04.12.2017 р. про надання терміном до 06.12.2017 р. до 15.00 год. відповідних первинних документів та пояснень.
06.12.2017 р. ФОП ОСОБА_4 було напрвлено на адресу контролюючого органу лист-відповідь на лист від 04.12.2017 р. в якому зазначено перелік підприємств, в якитх саме було придбано мясо, мясопродукти, хлібобулочні вироби.
При цьому, позивачем зазначено, що доставка товару проводилась перевізниками, що підтверджується первинними документам, також, частково транспортном покупця. Товар грузився водіями та експедиторами покупців товару або перевізниками.
04.12.2017 р. контролюючим органом було направлено на адресу ФОП ОСОБА_4 лист від 04.12.2017 р. «Про проведення інвентаризації» .
ФОП ОСОБА_4 було направлено на адресу контролюючого органу лист від 05.12.2017 р., в якому щодо проведення інвентаризації зазначалось, що приміщення-склад за адресою: вул.Кооперативна, 4а (склад-холодильник) було одержано у період з 01.01.2016 р. 31.12.2016 р. У 2017 р. договір оренди склада-холодильника розірвано.
Перевіркою правильності визначення доходу, відображеного в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 р., з даними про суми доходу, встановлено завищення доходу на 318833,78 грн., що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
З веденням фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_4 в 2016 році документально підтверджені витрати, повязані з отриманням доходу від реалізації мяса та мясної продукції складають 1272457,8 грн., що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
Суд зазначає, що ФОП ОСОБА_4, будь-кими неналежними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України, не підтверджено витрати, пов'язані з господарською діяльністю за 2016 рік в сумі 690542,2 грн. (1963000,0 грн. - 1272457,8 грн.).
Отже, в порушення вимог п.177.2 ст.177, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України встановлено завищення задекларованої ФОП ОСОБА_4 вартості документально підтверджених витрат, повязаних з одержанням доходу від здійснення діяльності за 2016 рік, на загальну суму 690542,2 грн.
Судом також встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік на 371708,42 грн. в результаті завищення доходу, завищення задекларованих документально підтверджених витрат.
Під час проведення докуменальної планової перевірки ФОП ОСОБА_4 встановлено порушення абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.10 №2464-VI, заниження суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22 відсотка.
Судом встановлено, що за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. ФОП ОСОБА_4 задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість у сумі 394757,00 грн.
Під час судового розгляду справи судом встановлено, що встановлено, що ФОП ОСОБА_4. в порушення вимог п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України занижено чистий оподатковуваний дохід, який підлягає оподаткуванню військовим збором на суму 371708,42 грн. за 2016 рік, в результаті заниження чистого оподатковуваного доходу.
Таким чином за ФОП ОСОБА_4, за результатами перевірки встановлено порушення п.163.1 ст.163, п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобовязань з військового збору за 2016 рік в сумі 5575,63 грн.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до п.46.1. ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обовязку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.
Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Відповідно до норм ст.47 ПК України, відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи. Відповідальність за порушення податкового законодавства відокремленим підрозділом юридичної особи несе юридична особа, до складу якої він входить; фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом; податкові агенти.
Відповідно до норм ст.51 ПК України, платники податків, в тому числі податкові агенти, зобовязані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків. У визначених цим Кодексом випадках розрахунки подаються в електронному вигляді.
Відповідно до п.55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства. Процедура адміністративного оскарження рішень органів державної податкової служби є дворівневою.
Контролюючими органами вищого рівня є Державна податкова адміністрація України - для державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які у свою чергу є контролюючими органами вищого рівня для державних податкових інспекцій (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до норм ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до норм ст.77 ПК України, Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.
Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 43підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57цього Кодексу.
Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.
Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
ОСОБА_7 проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього
Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.
Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 86 Податкового кодексу України результати проведених перевірок оформлюються актом та шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень у разі виявлення податковим органом заниження чи завищення податкових зобовязань платника податків.
Відповідно до п.163.1. ст.163 ПК України, б'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до п.176.2 ст.176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку;
в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;
г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом IIцього Кодексу;
ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пп.177.2 ст177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до пп.177.4 ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які повязані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які повязані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не повязані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати. Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, повязаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості). Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; обєкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі. Розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості обєкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання обєкта основних засобів та нематеріальних активів. Облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним обєктом. Амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) обєкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання обєкта основних засобів та нематеріальних активів. Дія цього підпункту поширюється виключно на обєкти основних засобів та нематеріальних активів, витрати на придбання чи самостійне виготовлення яких підтверджені документально.
Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України, Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є обєктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобовязань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобовязання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України"Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Єдиний внесок нараховується:
1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.
Нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.
2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобовязаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
4) для платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем ФОП ОСОБА_4 як під час проведення планової виїзної перевірки за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., так і під час судового розгляду справи останньою не було надано книгу обліку доходів та витрат за перевіряємий період, як зясувалось судом під час судового розгляду справи, книга обліку доходів та витрат позивачем не ведеться взагалі.
При цьому, суд зазначає, що позивачем не було надано, окрім, відповідних пояснень, щодо відсутності, станом як на 31.12.2016 р., так і станом на 01.01.2016 р., мяса та мясної продукції, доказів утилізації 26 тон мяса та мясної продукції.
Також позивачем не було надано до суду будь-яких доказів, в розумінні ст.ст.72 - 90 КАС України, щодо підтвердження витрат, повязаних господарською діяльністю за 2016 р. в сумі 690 542,2 грн.
При цьому, надаючи належну оцінку доводам представника позивача щодо протиправності оскаржуваних наказів, податкових повідомлень-рішень внаслідок перевірки з боку відповідача первинних документів позивача неналежним чином, а саме «суцільним оглядом», без виокремлення будь-яких первинних документів, суд зазначає наступне.
Дане трвердження представника позивача не відповідає обставинам справи та спростовується доказами, наявними в матеріалах справи.
Натомість, з боку представника позивача, крім посилань на поверхневий огляд первинних документів не було наведено жодного аргумента, який би свідчив про протиправний характер оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як не було доведено і факту утидізації 26 т. начебто придбаної позивачем мясної продукції, загальний обсяг вартості якої (87 т) позивачем було віднесено до витрат.
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передачені Конституцією та законами України.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до квитанції від 04.05.2018 р. №0. 0. НОМЕР_10. 1 за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 764,70 грн. (триндві тисячі сімсот шістдесят чотири грн., 70 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст.242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_9