Справа № 823/2151/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2151/18 Суддя першої інстанції: Гайдаш В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на проголошене о 11 годині 18 хвилин рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року, повний текст якого складено 08 серпня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про скасування актів та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - Відповідач, Ліквідаційна комісія УМВС в Черкаській області) про:

- скасування акту УМВС в Черкаській області форми Н-5* від 05.05.2018 року розслідування нещасного випадку, що стався 27.02.2011 року зі старшим прапорщиком міліції, інспектором батальйону патрульної служби УМВС України в Черкаській області ОСОБА_1;

- скасування акту №8 форми НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру, що стався 27.02.2011 року зі старшим прапорщиком міліції, інспектором батальйону патрульної служби УМВС України в Черкаській області ОСОБА_1, затверджений 05.05.2018 року головою Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області;

- зобов'язання Ліквідаційну комісію УМВС в Черкаській області за фактом нещасного випадку, що стався 27.02.2011 року зі старшим прапорщиком міліції, інспектором батальйону патрульної служби УМВС України в Черкаській області ОСОБА_1 скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* та акт про нещасний випадок (у тому числі поранення) за формою Н-1*, у висновках яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов'язаний з виконанням службових обов'язків та взяти зазначений випадок на облік.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у разі настання нещасного випадку внаслідок переслідування працівниками міліції порушника безпосередньо після вчинення злочину, чинення опору злочинцем, нещасний випадок вважається таким, що стався у період проходження служби при виконанні службових обов'язків. Крім того, суд підкреслив, що Ліквідаційна комісія УМВС в Черкаській області, складаючи оскаржувані ОСОБА_1 акти, не надала оцінки обставинам, за яких стався нещасний випадок, обмежившись лише відомостями амбулаторної картки із внесеними до неї виправленнями. Покладаючи на Відповідача обов'язок скласти акти розслідування нещасного випадку та про нещасний випадок визначеного змісту, суд зазначив, що це не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області, адже є належним, повним та всебічним способом захисту прав Позивача.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому наголошує на неврахуванні судом, що згідно сигнального листка від лікувально-профілактичного закладу, Позивачем отримано побутову травму, а тому Відповідач прийшов до висновку про те, що нещасний випадок стався у період проходження служби не при виконанні службових обов'язків. Крім того, підкреслює, що прийняття рішення про обставини нещасного випадку належить до компетенції Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області, а не суду. Звертає увагу на безпідставність посилання суду першої інстанції на вирок Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.07.2011 року, адже обставини завдання тілесного ушкодження у даному судовому рішенні не досліджувалися. Наголошує, що наявність виправлень у медичній картці не може оцінюватися Ліквідаційною комісією УМВС в Черкаській області, оскільки для у ході проведення розслідування нещасного випадку враховуються лише дані, які у ній зафіксовані. Крім іншого, зазначає, що зобов'язання Відповідача скласти акти за формою Н-5 та Н-1 певного змісту є втручанням у дискреційні повноваження Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.10.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Відповідач не звернув уваги, що в оригіналі амбулаторної картки містяться виправлення, у той час як у листках непрацездатності зазначено її причиною нещасний випадок на виробництві. Крім того, вказує, що Апелянт не врахував обставини травми та не спростував її заподіяння Позивачу. Зазначає, що не злочинець завдав тілесний ушкоджень ОСОБА_1, а вони були спричинені падінням з висоти під час переслідування підозрюваного. Крім іншого, наголошує, що судом першої інстанції було забезпечено повний та об'єктивний захист прав Позивача без втручання у дискреційні повноваження Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 року справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31.10.2018 року. Крім того, даною ухвалою було задоволено клопотання Відповідача та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.12.2017 року у справі №823/466/17 Ліквідаційною комісією УМВС в Черкаській області проведено службове розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 27.02.2011 року.

У ході службового розслідування було встановлено, що 27.02.2011 року згідно дислокації нарядів БПС УМВС України в Черкаській області в другу зміну з 17:00 до 01:00 на території Придніпровського району м. Черкаси в патрульному автомобілі №70 (вул. Енгельса, Ватутіна, Рябоконя, Чигиринська до Шевченка) (а.с. 38) старший прапорщик міліції ОСОБА_1 ніс службу разом із старшим сержантом міліції ОСОБА_3 та сержантом міліції ОСОБА_4 Зі змісту пояснювальних записок потерпілих, свідків та інших осіб, причетних до нещасного випадку (у тому числі порання) (а.с. 30-31) вбачається, що приблизно о 20:40 наряд отримав виклик, що за адресою у м. Черкаси біля будинку №462 по вул. Ільїна невідомий громадянин викрав акумуляторну батарею. По прибуттю на місце події до наряду підійшов громадянин ОСОБА_5 та повідомив, що невідомий громадянин який ніс автомобільний акумулятор помітивши патрульний автомобіль залишив його, а сам перескочивши паркан дитячого садка та зник на території.

Позивачем, як старшим екіпажу, прийнято рішення викликати на допомогу патрульний автомобіль №60 для блокування території дитячого садка. Прослідкувавши по відбитках взуття на снігу до дитячого павільйону, він помітив на даху особу, яка за описом співпадала з ознаками правопорушника та попросив її спуститись з даху але він відмовився. Піднявшись на дах павільйону, Позивач взяв зазначеного громадянина за руку щоб звести з даху, але він почав чинити опір, розмахувати руками та наніс удар ногою по правій нозі Позивача. Відчувши різкий біль у нозі, відступивши крок назад, Позивач разом з правопорушником проломили дах павільйону та впали в середину, де і було затримано порушника - ОСОБА_2.

У подальшому під час слідування до Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_1 відчув різкий біль у нозі та був доставлений співробітниками міліції до третьої Черкаської міської лікарні, де згідно довідки від 27.02.2011 року, виданої о 22:10 хв. (а.с. 32), ОСОБА_1 діагностовано закритий перелом основи 2, 3, 4 плюснових кісток правої стопи з допустимим зміщенням.

Згідно довідки лікарні (з поліклінікою) ДУ «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» у період з 28.02.2011 року по 21.06.2011 року Позивач знаходився на лікуванні у лікаря-хірурга (а.с. 34).

За результатами службового розслідування складено акт розслідування вищезгаданого нещасного випадку від 05.05.2018 форми Н-5* (а.с. 41-42) та акт за формою НТ* (а.с. 39-40), зі змісту яких вбачається, що комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок стався з ОСОБА_1 у період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, оскільки згідно запису в медичній картці травма отримана Позивачем в побуті (а.с. 35).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно висновку службового розслідування, затвердженого командиром БПС УМВС України в Черкаській області 25.03.2011 року (а.с. 51), тілесні ушкодження отримані ОСОБА_1 у період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 22 Закону України «Про охорону праці», п. п. 2.1, 2.2, 3.8,. 3.9, 3.10 затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про охорону праці» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону охороною праці є система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до ст. 14 Закону працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Як було встановлено раніше, 27.02.2011 року під час несення служби у складі наряду БПС УМВС України в Черкаській області ОСОБА_1 отримав тілесне ушкодження у ході переслідування підозрюваного - закритий перелом основи 2, 3, 4 плюснових кісток правої стопи з допустимим зміщенням.

Наведений діагноз було встановлено Позивачу під час огляду 27.02.2011 року о 22:10 у Третій Черкаській міській лікарні швидкої медичної допомоги, що зафіксовано у довідці від 27.02.2011 року (а.с. 32).

Згідно довідки лікарні (з поліклінікою) ДУ «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» у період з 28.02.2011 року по 21.06.2011 року Позивач знаходився на лікуванні у лікаря-хірурга (а.с. 34).

Зі змісту листків непрацездатності (а.с. 56-58) вбачається, що, у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у період з 28.02.2011 року по 22.11.2011 року.

Відповідно до ст. 22 Закону роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

З метою врегулювання питань, пов'язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 року №1346 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (далі - Порядок №1346).

Відповідно до п. 2.1 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі.

Згідно п. 2.2 Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Пунктом 3.4 Порядку №1346 визначено, що лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою.

Приписи п. 3.5 Порядку №1346 закріплюють, що керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС. До складу комісії не може входити керівник, що безпосередньо керував проведенням робіт, при виконанні яких стався нещасний випадок (у тому числі поранення).

Комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов'язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п'яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію (п. 3.8 Порядку №1346).

Зі змісту наведених положень Порядку №1346 вбачається, що підставами для проведення розслідування нещасного випадку є: раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше; звернення до лікувально-профілактичного закладу системи МВС з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення); повідомлення про нещасний випадок.

Пунктом 3.9 Порядку №1346 передбачено, що комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він трапився в період проходження служби під час, зокрема, припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили.

Приписи п. 3.10 Порядку №1346 закріплюють, що комісія з розслідування також визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він стався в період проходження служби внаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов'язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).

Отже, як вірно підкреслив суд першої інстанції, виходячи із аналізу положень вказаних пунктів Порядку №1346, у разі настання нещасного випадку внаслідок переслідування працівником міліції порушника безпосередньо після вчинення злочину, чинення злочинцем опору працівникові міліції, нещасний випадок вважається таким, що стався у період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Викладене, з урахуванням встановлених вище обставин отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, дає підстави для висновку, що Ліквідаційна комісія УМВС в Черкаській області, обмежившись даними медичної картки та сигнального листа від 28.02.2011 року (а.с. 35), в яких зазначено про отримання Позивачем травми «у побуті», не врахувала, що, по-перше, дані документи містять виправлення, по-друге, у листках непрацездатності ОСОБА_1 вказано про те, що непрацездатність пов'язана з нещасним випадком на виробництві (а.с. 56-58), по-третє, зі змісту довідки Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги від 27.02.2011 року вбачається, що в останній підкреслено дві підстави отримання травми - виробнича та побутова.

Крім того, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29.12.2017 року у справі №823/466/17, яке набрало законної сили, встановлено, що за наслідками службового розслідування за фактом отримання Позивачем тілесних ушкоджень Відповідачем складено висновок від 25.03.2011 року, згідно п. 2 якого тілесні ушкодження отримані інспектором БПС УМВС старшим прапорщиком міліції ОСОБА_1 у період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю. Отримання Позивачем 27.02.2011 року під час несення наряду по забезпеченню громадського порядку та затриманні правопорушника гр. ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, як зазначено у згаданому судовому рішенні, також підтверджується вироком Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.07.2011 року у справі №1-328/11.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування актів УМВС в Черкаській області форми Н-5* від 05.05.2018 року розслідування нещасного випадку та акту №8 форми НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру.

Посилання Апелянта на неврахування судом недбале відношення Позивача до особистої безпеки і здоров'я, є безпідставним, оскільки, як було встановлено вище, ОСОБА_1, під час виконання своїх службових обов'язків отримав тілесне ушкодження під час затримання правопорушника.

Твердження Відповідача про відсутність кримінального провадження щодо ОСОБА_2 чи складання адміністративного протоколу щодо нього за фактом перешкоджання здійснення діяльності працівникові міліції судова колегія оцінює критично, оскільки, як вірно підкреслив Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, тілесне ушкодження отримано не внаслідок удару ОСОБА_2, а в наслідок падіння з висоти під час затримання даної особи.

Судова колегія погоджується з доводами Апелянта щодо безпідставності посилання суду першої інстанції на вирок Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.07.2011 року у контексті встановлення щодо ОСОБА_1 обставин, водночас відповідний недолік оскаржуваного рішення суду, на переконання колегії суддів, не впливає на правильність його висновків.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог про зобов'язання Ліквідаційну комісію УМВС в Черкаській області за фактом нещасного випадку, що стався 27.02.2011 року зі старшим прапорщиком міліції, інспектором батальйону патрульної служби УМВС України в Черкаській області ОСОБА_1 скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* та акт про нещасний випадок (у тому числі поранення) за формою Н-1*, у висновках яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов'язаний з виконанням службових обов'язків та взяти зазначений випадок на облік, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. п. 2.2 - 2.4 Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Випадки зникнення працівника під час виконання службових (посадових) обов'язків розслідуються відповідно до цього Порядку. Якщо комісія з розслідування, виходячи з конкретних обставин, дійде висновку, що зникнення працівника пов'язане з можливістю нещасного випадку під час виконання службових (посадових) обов'язків, акт спеціального розслідування з такими висновками комісії видається сім'ї цього працівника або особі, яка представляє його інтереси, для звернення до суду із заявою про оголошення працівника померлим. Після оголошення судом працівника померлим керівник зобов'язаний відповідно до акта спеціального розслідування визнати цей нещасний випадок пов'язаним з виконанням службових (посадових) обов'язків, скласти акт за формою Н-1* і взяти цей випадок на облік.

Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Тобто, за наявності обставин, які свідчать про те, що нещасний випадок стався з працівником у період проходження служби при виконанні службових обов'язків, комісія з розслідування, складає акти за формою Н-5 та за формою Н-1*, беручи на облік такий нещасний випадок.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у межах даної справи Ліквідаційна комісія УМВС в Черкаській області помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 року у справі № 816/303/16.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про скасування актів та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 31» жовтня 2018 року.