Справа № 675/2058/18
Суддя: Пашкевич Р. В.
Дата ухвалення: 2018-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2058/18
Провадження № 2-а/675/131/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Пашкевича Р. В.,

за участі: секретаря судового засідання Гедзенюк В. В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав Хмельницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника сектору реагування патрульної служби № 2 ОСОБА_2 про скасування постанов про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до начальника сектору реагування патрульної служби № 2 ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування постанови БР № 617986 від 26 липня 2018 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову вказав, що відповідно до вказаної постанови його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф в розмір 425 грн. за те, що він 26.07.2018 о 10 год. 15 хв. керував автомобілем марки «Форд Мондео», номерний знак НОМЕР_1, на а/д Житомир-Чернівці поблизу с. Мотрунки, а саме: здійснив обгін автомобіля на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю (кінець підйому попереду закритий поворот) з виїздом на смугу зустрічного руху.

Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він вказане адміністративне правопорушення не вчиняв. Стверджує, що рухався по вказаній ділянці руху, та перед ним їхав патрульний автомобіль зі швидкістю близько 30 км/год. Дочекавшись переривисту смугу руху здійснив їх обгін, однак в подальшому останні наздогнали його та зупинили авто. Після чого з надуманих підстав притягнули до адміністративної відповідальності на підставі вказаної вище постанови. Зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження його вини у вчиненні адмінправопорушення йому представлено не було, хоча працівники поліції вказували, що порушення було зафіксовано на відеореєстратор. Також на його вимогу направити адміністративні матеріали для розгляду по місцю його проживання, відповідач відмовив.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач, поліцейський Красилівського відділення поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та вказав, що ОСОБА_1 було допущено адміністративне правопорушення передбачене п. 14.6 г ПДР за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Також вказав, що відео, яким було зафіксоване вказане порушення по технічним причинам не може відтворитися. Просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, доводи відповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 26.07.2018 постановою начальника сектору реагування патрульної служби № 2 ОСОБА_2 серії БР № 617986, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., за те, що 26.07.2018 о 10 год. 15 хв. він керував автомобілем марки «Форд Мондео», номерний знак НОМЕР_1, на а/д Житомир-Чернівці поблизу с. Мотрунки та здійснив обгін автомобіля на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю (кінець підйому попереду закритий поворот) з виїздом на смугу зустрічного руху.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Водночас із спірної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, жодним чином не обумовлено порушення саме якого пункту Правил дорожнього руху.

Крім того, ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, позивач в судовому стверджував, що він не порушував Правил дорожнього руху та здійснив обгін автомобіля з дотриманням вказаних правил. Також надав суду відео з місця складання спірної постанови, яке частково підтверджує обставини викладені ним у позові.

Відеодиск з відображенням порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, який був наданий відповідачем у судовому засіданні, відтворити не приставилось можливим. Крім того, відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що відтворення вказаного диску є не можливим, оскільки на реєстраторі, який здійснював фіксацію порушення, були невірно вказані календарні дати, тому вказаний запис не відтворюється.

За таких обставин, доказів про порушення ОСОБА_1 інкримінованої статті, крім пояснень самого поліцейського ОСОБА_2 суду не надано.

Так, відповідачем в порушення вимог ст. 72 КАС України не надано жодних письмових доказів у підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що заперечення відповідача не підтверджені жодним доказом, визначеним ст. 251 КУпАП України та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов'язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, тому позов підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 70-72, 77, 121, 128, 159-163, 167, 171, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову начальника сектору реагування патрульної служби № 2 ОСОБА_2 серії БР № 617986 від 26 липня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді накладення штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять пять) грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Р. В. Пашкевич