Справа № 826/3977/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 жовтня 2018 року № 826/3977/18

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., при секретарі судового засідання Острович Е.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маїсадур Семанс Україна»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.12.2017 року №,

за участю представників сторін:

від позивача: Машкіна Л.А.

від відповідача: Кирилівник Р.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м.Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Маїсадур Семанс Україна» (надалі – ТОВ «Маїсадур Семанс Україна», позивач) з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі – Офіс ВПП ДФС/податковий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.12.2017 року №.

Представник позивача зазначає, що відповідачем протиправно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки позивачем не було порушено норм податкового законодавства.

Представником відповідача на адресу суду подано письмові заперечення, в яких зазначив про правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення та безпідставність вимог позивача.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено.

Податковим органом на підставі пп.191.1.2 п.191.1 ст.19, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1ст.75, ст.76 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток за три квартали 2017 року ТОВ «Маїсадур Семанс Україна», які підписано відповідальною особою – керівником Дестйо Ромен Стефан.

Під час проведення перевірки, використано податкову декларацію з податку на прибуток за три квартали 2017 року реєстраційний № від 09.11.2017, податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2017 року № від 21.08.2017.

Перевіркою встановлено, що на порушення п.137.4 ст.137, п.48.1 ст.48 Податкового кодексу України з урахуванням наказу №897 ТОВ «Маїсадур Семанс Україна» в Декларації з податку на прибуток за три квартали 2017 року неправомірно завищено від’ємне значення податкового заповзання з податку на прибуток, що призводить до заниження податкових зобов’язань з податку на прибуток 5 670 781грн.

Відповідачем, 01.12.2017 року винесено податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов’язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на суму 7 088 746,25грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його адміністративному порядку, однак як зазначає представник позивача зазначене позитивних результатів не дав. В зв’язку з чим, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У свою чергу, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Статтею 76 Податкового кодексу України встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Таким чином метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН), арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов'язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 1201, 1202 Податкового кодексу України.

Тобто надані контролюючому органу повноваження проводити камеральні перевірки на підставі даних ЄРПН охоплюють, у тому числі, питання дотримання термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН.

Отже, враховуючи положення підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною перевіркою (у контексті спірних правовідносин) вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу на підставі даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, яка складається, зокрема, і з даних ЄРПН, що свідчить про правомірність дій відповідача при проведенні камеральної перевірки щодо термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН, за результатами якої складено акт від 17.11.2017 року №751/28-10-460/35570547.

Безпідставність посилань позивача на Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України № 165 від 14.06.2013 року, зумовлюється наступним.

Зазначеними Методичними рекомендаціями передбачено алгоритм дій контролюючого органу при проведенні камеральної перевірки податкової звітності, що не є виключним предметом дослідження у ході такої перевірки, як зазначалося вище згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України № 165 від 14.06.2013 року, в той час як з 01.01.2015 року законодавець розширив предмет камеральної перевірки, доповнивши підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу Україниположеннями, відповідно до яких предметом камеральної перевірки, окрім даних податкової звітності, є також дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість (зокрема, дані Єдиного реєстру податкових накладних).

Також суд вважає безпідставними та такими, що не стосуються спірних правовідносин, посилання позивача на те, що контролюючий орган при проведенні камеральної перевірки може перевіряти дані Єдиного реєстру податкових накладних та при виявленні розбіжностей - провести документальну позапланову виїзну перевірку, оскільки вказана підстава для проведення документальної позапланової виїзної перевірки, передбачена абзацом 16 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, виникає у разі виявлення податковим органом розбіжностей між даними податкових декларацій та даними ЄРПН, що у даному випадку відповідач взагалі не досліджував у ході камеральної перевірки позивача.

Таким чином, відповідачем правомірно проведено камеральну перевірку позивача з питань дотримання термінів реєстрації податкових накладних, за результатами якої складено акт від 17.11.2017 року №751/28-10-460/35570547.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.03.2018 року у справі № 821/193/17 (адміністративне провадження №К/9901/1857/17).

Відповідно до п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

Згідно п.48.1 ст.48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п.46.5 ст.46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Податкова декларація з податку на прибуток підприємства, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.10.2015 року №897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 28.07.2016 року №1415/27860.

Пунктом 46.5 ст.46 Податкового кодексу України передбачено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, о забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства фінансів України 20.10.2015 року №897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств» визначено порядок заповнення декларації з податку на прибуток:

Рядка 18 «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний податковий) період поточного року)»;

Рядка 19 «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного податкового періоду (рядок 17 - рядок 18) (+,-)».

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з декларацією № від 21.08.2017 року з податку на прибуток, позивач, за півріччя 2017 року значення рядка 17 зазначив – « 0».

При розрахунку рядку 18 Декларації за три квартали враховується податок на прибуток підприємств задекларований у рядку 17 Декларації за півріччя 2017 року.

До інтегрованої картки платника податків заноситься значення рядку 19 Податкової декларації, для якого базовим (звітним) періодом визначено календарний квартал. Як зазначено у формі декларації. рядок 19 (податкове зобов’язання з податку на прибуток) може мати (+, -), як позитивне, так і від’ємне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з таблиці, яка наведена самостійно позивачем в свій скарзі (а.с.24, 25), вбачається порушення п.137.4 ст.137, п.48.1 ст.48 Податкового кодексу України, Наказу №897, позивачем неправомірно завищено від’ємне значення податкового зобов’язання з податку на прибуток в Декларації з податку на прибуток за три квартали 2017 року, що в свою чергу призвело до заниження податку на суму 5 670 781,00грн. Позивачем не спростованого даного факту.

Тобто, в результаті заповнення позивачем декларації з порушенням норм Податкового кодексу України та Наказу №897 в інтегрованій картці платника сформована необґрунтована сума надмірну сплачених грошових зобов’язань, які фактично до бюджету не сплачені.

Відповідно до пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, керуючись внутрішнім переконанням суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено протиправність оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маїсадур Семанс Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.12.2017 року №, відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій