Справа № 461/3314/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/516/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2018 року, ухвалене суддею Зубачик Н.Б. у м.Львові, у справі №461/3314/18 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2018 року року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача - Львівської митниці ДФС, у якому просив визнати незаконною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №1644/20900/18 від 03.04.2018. При цьому позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом, покликаючись на отримання копії оскаржуваної постанови лише 25 квітня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем не враховано наданого пояснення про перебування транспортного засобу на ремонті, підтвердженого долученими до пояснення доказами, мотивуючи тим, що докази щодо проведення ремонтних робіт не є обставинами непереборної сили та в діях позивача наявний склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 470 Митного кодексу України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Львівської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил №1644/20900/18 від 03 квітня 2018 року; скасовано постанову Львівської митниці ДФС №1644/20900/18 від 03 квітня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн. Справу про адміністративне правопорушення №1644/20900/18 щодо ОСОБА_1 за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, закрито. Стягнуто з Львівської митниці ДФС в користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення мотивоване тим, що позивач належними та допустими доказами довів суду, що він в межах строку транзитного перевезення, встановленого для автомобільного транспорту, повідомив митний орган, в зоні діяльності якого перебував транспортний засіб, про обставини, що унеможливлюють це вивезення, зокрема подав заяву з відомостями, що надають можливість ідентифікувати транспортний засіб як такий, що перебував під митним контролем, а також про місцезнаходженнятранспортного засобу. Окрім того, позивач надав обґрунтовані докази на підтвердження обставин ремонту автомобіля, що спричинила несправність цього транспортного засобу, а також надав усі необхідні документи, що обґрунтовують відсутність вини у протермінуванні строку транзиту.

Натомість відповідачем не доведено, що позивач, як передбачено ст.458 Митного кодексу України вчинив протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, не довів, що дії позивача були спрямовані на досягнення мети у вигляді неправомірного перевищення строку доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб у відповідності до статті 460 Митного кодексу України не надав. Документи, надані позивачем, вказують лише на перебування автомобіля на ремонті й не містять жодних доказів того, що ремонту зазначений транспортний засіб потребував в результаті аварії або настання обставин непереборної сили та не міг бути доставлений до митного органу призначення.

Вказує, що поломка транспортного засобу не є обставиною, внаслідок якої транспортний засіб не може прибути до органу доходів і зборів призначення, й не може завадити його доставці до цих органів за допомогою інших технічних засобів, оскільки митне законодавство не передбачає необхідність вивезення автомобіля виключно власним ходом, а лише визначає обов'язок доставити транспортний засіб до органу доходів і зборів призначення у встановлені законом строки.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 03 квітня 2018 року заступник начальника Львівської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_2 виніс постанову у справі про порушення митних правил №1644/20900/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8500 грн.

Із вказаної постанови митного органу слідує, що під час проходження митного контролю та здійснення митних формальностей на підставі даних програмно-інформаційного комплексу «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби України встановлено, що 17 січня 2018 року громадянин ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, в митному режимі «транзит» без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів на строк, передбачений ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби України станом на 11.03.2018 зазначений транспортний засіб не вивезений та у інший митний режим не поміщений.

Під час проходження митного контролю 23.01.2018 громадянин ОСОБА_1 в своєму поясненні зазначив, що автомобіль з 22.01.2018 перебував в ремонті, надавши на підтвердження факту ремонту автомобіля докази, а саме довідку №111 від 11.03.2018, заказ наряд №219 від 10.03.2018, акт виконаних робіт №193 від 10.03.2018, рахунок на оплату №219 від 10.03.2018, акт прийому-передачі транспортного засобу на ремонт від 22.01.2018. Документи видані директором ТзОВ «Фортуна Авто» ОСОБА_3

ОСОБА_1, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 8500 грн протиправною, звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас судом враховано, що на спірні правовідносини поширюються особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої цієї статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Тобто даними нормами законодавець визначив десятиденний строк звернення до суду з адміністративним позовом з дня ухвалення відповідного рішення.

Частиною 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою щодо оскарженя постанови всправі про порушення митних правил позивачем, покликаючись на постановлення оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил без його участі, до позовної заяви додано копію з книги реєстрації рекомендованих поштових відправлень, яка містить інформацію про отримання позивачем копії оскаржуваної постанови 25.04.2018.

Оскільки за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Частиною 1 ст. 318 Митного кодексу України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно з частиною 1 статті 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на іншу територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до ч. 1 статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 1 частини 1 статті 95 Митного кодексу України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до частини 3 статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Згідно ст.ст. 90, 93, 102 Митного кодексу України та розділу І п. 4 наказу Держмитслужби України від 17.11.2005 № 1118 "Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України", автомобіль позивача перебував під митним контролем, а до його переміщення повинні виконуватися наступні вимоги: перебувати у незмінному стані, крім природних змін; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленим у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Відповідно до ч.1 ст. 192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний:

1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання;

2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Розділом VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 657 (далі-Порядок), визначено порядок документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили.

В розумінні п.2 розділу VIII Порядку: аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв'язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи; документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили; обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Так, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог покликається на обставину непереборної сили, а саме поломку транспортного засобу, яка унеможливила його пересування.

Згідно з п.3 розділу VIII Порядку, залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п.5 розділу VIII Порядку, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Відповідно до ч.1 ст.460 Митного кодексу України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Так, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 23 січня 2018 року під час проходження митного контролю громадянином ОСОБА_1 подано органу митного контролю наступні документи, копії яких містяться в матеріалах справи: довідку ТзОВ «Фортуна Авто» №111 від 10 березня 2018 року; акт прийому-передачі транспортного засобу на ремонт від 22 січня 2018 року, виданий ТзОВ «Фортуна Авто»; заказ наряд №219 від 10 березня 2018 року; рахунок на оплату №219 від 10 березня 2018 року; акт виконаних робіт (наданих послуг) №193 від 10 березня 2018 року (а.с.8-12).

В контексті встановлених обставин справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що до позивача не може бути застосовано норми ч.3 ст.470 МК України, оскільки транспортний засіб, яким він перетинав кордон, у період з 22.01.2018 по 10.03.2018 перебував у несправному стані та перебував на ремонті на СТО «Фенікс», що знаходиться на вул.Хуторівка, 23 у м. Львові.

Слід зазначити, що про обставини, що унеможливлюють доставку транспортного засобу, позивач повідомив митний орган в межах строку транзитного перевезення шляхом подання відповідної заяви з відомостями, що дають можливість ідентифікувати транспортний засіб як такий, що перебував під митним контролем, а також про місцезнаходження транспортного засобу, надавши докази, що підтверджують перебування транспортного засобу на ремонті у зв'язку з його несправністю.

З огляду на зазначене висновок митного органу, що позивачем вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, є необґрунтованим.

Так, згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В силу частини 1 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб»єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

Так, позивачем при зверненні до суду заявлено позовні вимоги про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №1644/20900/18 від 03.04.2018, закриття провадження у справі.

Однак, позовна вимога про визнання рішення суб'єкта владних повноважень незаконним задоволенню не підлягає, оскільки в даному випадку така охоплюється вимогами щодо її скасування.

Відтак ефективним способом захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача є задоволення заявлених вимог щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про порушення митних правил, що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.

Так, відповідно до статті 487 Митного кодексу України (далі - МК) провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому КУпАП (частина перша статті 529 МК України).

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Дана норма КУпАП з урахуванням положень ст.487 та ч.1 ст.529 МК України підлягає судом застосуванню в разі оскарження постанови митниці у справі про порушення митних правил до суду.

У справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2, 3, 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону № 3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 грудня 2016 року (справа № 21-1410а16) та підтримана Верховним Судом у постановах від 22 травня 2018 року (справа № 461/833/17), від 20 червня 2018 року (справа №522/839/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Таким чином, попри правильне вирішення справи по суті, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про стягнення з бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС на користь держави 704,80 грн судового збору, що має наслідком скасування постанови в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити частково, а рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 червня 2018 року у справі №461/3314/18 - скасувати у частині стягнення з Львівської митниці ДФС на користь держави 704,80 грн судових витрат.

В решті судове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 29.10.2018.