Справа № 161/9371/16-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2018 року

Київ

справа №161/9371/16-а

провадження №К/9901/17093/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, за касаційною скаргою виконавчого комітету Луцької міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Іщук Л.П., Обрізка І.М., Попка Я.С., від 22 березня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 392 від 01 липня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

3. Рішення суду мотивовано тим, що оскаржувана постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є правомірною та обґрунтованою, оскільки справа про адміністративне правопорушення розглянута компетентним органом, перевірено законність та обґрунтованість складання протоколу, досліджено докази, дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності та встановлена вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

5. Рішення суду мотивовано тим, що адміністративна комісія при виконавчому комітеті Луцької міської ради не довела правомірності оспорюваної постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виконавчий комітет Луцької міської ради звернувся із касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 червня 2016 року інспектором Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради відносно ОСОБА_2 складено протокол № 429-16 про адміністративне правопорушення про те, що вказана особа встановила малу архітектурну форму (торговий кіоск) на території автостанції № 1 в місті Луцьку на вулиці Конякіна без відповідних дозвільних документів, що є порушенням статті 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення та пункту 2.5.5.1.13 Правил благоустрою міста Луцька.

01 липня 2016 року на підставі зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення адміністративною комісією при виконавчому комітеті Луцької міської ради Волинської області складено постанову № 392 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на підставі статті 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. Касаційна скарга виконавчого комітету Луцької міської ради мотивована тим, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки проступку, за вчинення якого передбачена адміністративна відповідальність.

9. У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. За змістом частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

11. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

12. Згідно з частиною першою статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

13. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

14. Відповідно до Правил благоустрою міста Луцька, затверджених рішенням Луцької міської ради № 44/2 від 29 липня 2009 року - об'єкт благоустрою - території загального користування - парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам'ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування; прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, а також інші території в межах міста.

15. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 528-1 від 02 серпня 2012 року затверджено Правила розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Луцька, які визначають механізм розміщення та функціонування тимчасових споруд торговельного, побутового та соціально-культурного призначення для провадження підприємницької діяльності на території міста Луцька, на землях комунальної власності, на власних земельних ділянках або земельних ділянках, наданих в користування.

16. Відповідно до розділу 2 Правил розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Луцька суб'єкт господарювання, який має намір встановити тимчасову споруду (в тому числі прилавок, лоток і т.д) повинен звернутися до Луцької міської ради з відповідним переліком документів для отримання дозволу для розміщення тимчасової споруди.

17. Дозволом є рішення виконавчого комітету, яке готується спільно управлінням розвитку підприємництва та реклами з управлінням містобудування та архітектури Луцької міської ради.

18. Відповідно до статті 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення державних стандартів, норм і правил благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, а також недодержання правил щодо забезпечення чистоти і порядку в містах та інших населених пунктах тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

19. Згідно із статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

20. Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

21. Згідно із статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

22. У статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

23. Відповідно до частини першої та другої статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

24. Як зазначив Лорд Діплок у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

25. Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

26. Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

27. Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

28. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ( "Лелас проти Хорватії" , заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" , заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (" Онер'їлдіз проти Туреччини", пункт 128, та "Беєлер проти Італії", пункт 119).

29. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).

30. Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

31. За змістом статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у протоколі Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради № 429-16 від 08 червня 2016 року про адміністративне правопорушення вчинено запис про те, що позивач висловив свою незгоду із правопорушенням, посилаючись на те, що кіоск встановлено на законних підставах згідно дозволу відділу розвитку підприємництва департаменту підприємництва Луцької міської ради № 255 від 01 березня 2007 року, який видано на виконання рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 138-1 від 01 березня 2007 року.

33. Між тим, всупереч засадам, які підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, адміністративна комісія при виконавчому комітеті Луцької міської ради при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з'ясувала, чи було вчинене позивачем адміністративне правопорушення, коли саме було встановлено торговий кіоск, чи встановлено кіоск саме позивачем. Не дослідженою була також обставина наявності або відсутності відповідних у позивача дозвільних документів на таке розміщення. Не було з'ясовано, чи винен позивач у його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, чи заподіяна майнова шкода, тощо.

34. Не доведеними є твердження адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про те, що наданий позивачу дозвіл № 255 від 01 березня 2007 року втратив чинність, зокрема, чи була доведена ця обставина до відома позивача. Не містять і матеріали справи відповідних доказів на спростування цих доводів.

35. В порушення вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, відповідачем не доведено правомірності спірної постанови.

36. Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 392 від 01 липня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

37. Колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Суддя Я. О. Берназюк

Суддя М. І. Гриців