Справа № 457/581/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 рокуЛьвів№ 857/772/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 липня 2018 року, ухвалене суддею Грицьків В.Т. у м.Трускавець Львівської області о 13:40, у справі №457/581/18 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Бориславського ВП Дрогобицького ВП Головного управління Національної поліції у Львівській області Кобетяка Миколи Мирославовича про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - поліцейського сектору реагування патрульної поліції Бориславського ВП Дрогобицького ВП Головного управління Національної поліції у Львівській області Кобетяка Миколи Мирославовича, у якому просив визнати дії поліцейського протиправними та скасувати постанову серії БР №139967 від 24.06.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, а справу закрити за відсутністю в діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем порушено вимоги щодо порядку притягнення до адміністративної відповідальності при винесенні оскаржуваної постанови.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 27 липня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що приймаючи постанову про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ст. 126 КУпАП у зв'язку з порушенням вимог дорожнього знаку та керування транспортним засобом без посвідчення водія, патрульний поліцейський Кобетяк М.М. діяв у відповідності з вимогами КУпАП. Посилання позивача на те, що оскаржувана постанова є необгрунтованою, недійсною і такою, що не відповідає процесуальним вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, покликається на те, що суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв постанову, врахувавши лише позицію відповідача, належно не дослідивши докази у справі. Також зауважує, що оскаржувана постанова містить виправлення та ознаки підроблення.

В судове засідання відповідач не з'явився, хоч був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи у суді, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, винесеної інспектором сектору реагування патрульної поліції №4 Бориславського ВП старшим лейтенантом поліції Кобетяк М.М. серії БР №139967 від 24 червня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_1 24 червня 2018 року о 02:00, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 в м.Бориславі по вул.Трускавецькій, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», при собі не мав посвідчення водія.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

ОСОБА_1, вважаючи постанову, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції №4 Бориславського ВП старшим лейтенантом поліції Кобетяк М.М. серії БР №139967 від 24 червня 2018 року протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1 ПДР України - ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 8.1 Правил передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» забороняє водіям транспортних засобів проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком.

Розділом ІІ Правил визначено обов'язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Згідно з п.2.1 водій механічного транспортного засобу, зокрема, повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.4 а) ПДР України встановлено обов»язок водія на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП настає, зокрема, в разі порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція), поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

В силу ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб'єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

Як слідує з матеріалів справи, підставою для зупинки транспортного засобу позивача на вимогу поліцейського стало невиконання вимог дорожнього знаку 2.2. Після зупинки транспортного засобу позивачем частково виконано вимогу представника патрульної поліції про пред'явлення документів, передбачених підпунктами а), б), ґ) п.2.1 ПДР України. Так, позивачем надано лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Посвідчення водія відповідної категорії представнику патрульної поліції позивачем не пред'явлено, натомість пред»явлено паспорт громадянина України.

Дані обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_3, допитаного у судовому засіданні судом першої інстанції.

Водночас пояснення позивача, спрямовані на уникнення несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, не є беззаперечним доказом неправомірності дій відповідача.

Щодо покликань скаржника на наявність в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення виправлень та ознак підроблення, колегія суддів зазначає наступне.

Розділом XIII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 визначено деякі аспекти діловодства у справах.

Згідно п.1 Розділу ХІІІ Інструкції бланки постанов у справах про адміністративне правопорушення виготовляються відповідно до технічного опису бланка постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 13).

Кількісний облік надходження, видачі та використання бланків ведеться в електронному журналі з використанням баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС поліцейським, на якого покладено відповідні обов'язки (п.2 Розділу ХІІІ Інструкції).

Додаток 13 до Інструкції містить технічний опис бланка постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якого бланк постанови у справі про адміністративне правопорушення являє собою комплект із двох аркушів паперу розміром 210 х 297 мм (±0,5 мм), масою 80 г/м-2 і складається з постанови та відривної квитанції, надрукованих на самокопіювальному папері; на бланку постанови по справі про адміністративне правопорушення нанесено лінію перфорації між постановою та відривною квитанцією; серія постанов складається із літеросполук і цифри; серія і номер є однаковими для постанови та відривної квитанції. Для захисту бланка використані такі елементи захисту: мікрошрифт на постанові і копії бланка; нерегулярна комп'ютерна фонова сітка.

У судовому засіданні відповідачем представлено оригінал оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, копію якого позивачем було долучено до позовної заяви. Наданий інспектором оригінал постанови, копію якого також судом першої інстанції долучено до матеріалів справи (а.с.14), містить ідентичну серію та номер, що й долучена до позовної заяви копія. Однак оригінал оскаржуваної постанови не містить жодних виправлень, у ній відсутній запис про відмову від підпису або отримання копії постанови, а також не містить зауважень до постанови особи, на яку накладено адміністративне стягнення.

Таким чином, приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідачем оцінено наявні докази, повно і об'єктивно досліджено всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як це передбачено ст. 252 КУпАП.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження доводів, якими позивач спростовує висновки інспектора.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч.1 ст. 126 КУпАП.

Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 липня 2018 року у справі №457/581/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 29.10.2018.