Справа № 826/8992/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2018 року № 826/8992/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Укрриба» до Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання незаконною бездіяльності, зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Державне підприємство «Укрриба» (далі – позивач, ДП «Укрриба») з позовом до Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі – відповідач), в якому просить:

визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо залишення без розгляду клопотання від 02.02.2017 №08-06/01 про затвердження проекту землеустрою та передачу в постійне користування ДП «Укрриба» земельної ділянки площею 199,8848 га для ведення аквакультури;

зобов’язати відповідача розглянути клопотання ДП «Укрриба» від 02.02.2017 №08-06/01 про затвердження проекту землеустрою та передачу в постійне користування ДП «Укрриба» земельної ділянки площею 199,8848 га для ведення аквакультури в порядку встановленому чинним законодавством.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач всупереч нормам Земельного Кодексу України не надав відповіді на заяву щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення аквакультури або мотивованої відмови у його наданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2017 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, письмових заперечень проти позову також не подав.

Слід зазначити, що з 15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції, визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно з пунктом 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження згідно приписів статей 12, 257, 262 КАС України та враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Між тим, у відповідності до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

При цьому, частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім того, частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи у порядку письмового провадження ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, з метою оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під русловим рибницьким ставком, що розташований за межами села Загір’я на території Княгинецької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, звернувся із клопотанням від 26.12.2014 №07-06/67 до Івано-Франківської обласної державної адміністрації про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 196,59 га в постійне користування для ведення аквакультури.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано будь-якої відповіді у місячний термін на вказане клопотання позивача, останнім, за принципом мовчазної згоди, замовлено розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення аквакультури га в постійне користування, про що повідомлено відповідача листом від 04.03.2015 №08-06/9.

Підготувавши необхідні матеріали погодження проекту землеустрою позивач звернувся із клопотанням від 02.02.2017 №08-06/01 до відповідача про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами села Загір’я на території Княгинецької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, для ведення аквакультури.

За результатами розгляду вказаного клопотання від 02.02.2017 №08-06/01, начальником Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківському районі листом від 15.03.2017 №73/05/03 повідомив, що передача у постійне користування ДП «Укрриба» земельної ділянки загальною площею 199,8848 га, що розташована за межами населеного пункту села Загір’я на території Княгинецької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, для ведення аквакультури, можлива за наявності дозволу на його розробку, наданого Івано-Франківською ОДА.

Станом на момент звернення позивача до суду відповідач не надав ДП «Укрриба» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та мотивованої відмови у його наданні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно із статтею 15-1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території Івано-Франківської області.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини друга статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно із пунктом «в» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, в тому числі, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частина перша статті 118 Земельного кодексу України вказує на те, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина друга).

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Разом з тим, абзацом 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України передбачено принцип «мовчазної згоди» - у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини сьомої статті 118 та частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельним кодексом України чітко визначено порядок отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та вичерпний перелік підстав для відмови уповноваженим органом у видачі останнього. Однак, органу, наділеному повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками, не надано права самостійно, на власний розсуд, розширювати перелік підстав для відмови в наданні дозволу.

При цьому, ненадання відповідачем дозволу на розроблення проекту землеустрою (враховуючи відсутність відмови у його наданні) не є для позивача перешкодою для виготовлення проекту землеустрою.

Відповідно до частини 9 статті 118 цього Кодексу, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України унормовано, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених вище норм Земельного кодексу України дає підстави для висновку, що у разі ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк, це не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

Зазначений правовий висновок Верховний Суд висловлював у постанові від 31.01.2018 у справі № 814/741/16, постанові від 14.03.2018 у справі № 804/3703/16.

Судом встановлено, що клопотання позивача від 26.12.2014 не було розглянуто відповідачем у строк, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України.

Водночас, у спірних правовідносинах права позивача захищені на законодавчому рівні. Тобто, у зв'язку з бездіяльністю відповідача позивач набув прав на самостійне замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 196,59 га, для ведення аквакультури, яка знаходиться за межами села Загір’я на території Княгинецької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Разом з тим, звернувшись у подальшому до відповідача із клопотанням від 02.02.2017 №08-06/01 та розробленим проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення аквакультури з метою його затвердження та передачі земельної ділянки, Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківському районі повідомлено, що така передача у користування можлива за наявності дозволу на його розробку, наданого Івано-Франківською ОДА.

Проте, станом на час прийняття рішення, відповідний проект розглянуто і затверджено не було.

Разом з цим, суд вважає безпідставними позовні вимоги у частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки лист Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківському районі листом від 15.03.2017 №73/05/03 підтверджує розгляд клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення аквакультури, яка знаходиться за межами села Загір’я на території Княгинецької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, що виключає можливість застосування судом такого способу захисту порушеного права як визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що правильним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного розгляду клопотання від 02.02.2017 №08-06/01 про затвердження проекту землеустрою та передачу в постійне користування ДП «Укрриба» земельної ділянки площею 199,8848 га для ведення аквакультури.

Більш того, беручи до уваги наведене, а також з метою повного захисту прав позивача, клопотання якого уповноваженим органом розглянуто без дотримання вимог Земельного кодексу України, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання ДП «Укрриба» від 02.02.2017 №08-06/01 про затвердження проекту землеустрою та передачу в постійне користування ДП «Укрриба» земельної ділянки площею 199,8848 га для ведення аквакультури в порядку встановленому чинним законодавством.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства «Укрриба» (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд.82-А, ідентифікаційний код 25592421) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Івано-Франківської обласної державної адміністрації щодо неналежного розгляду клопотання від 02.02.2017 №08-06/01 про затвердження проекту землеустрою та передачу в постійне користування Державного підприємства «Укрриба» земельної ділянки площею 199,8848 га для ведення аквакультури.

Зобов’язати Івано-Франківську обласну державну адміністрацію розглянути клопотання Державного підприємства «Укрриба» від 02.02.2017 №08-06/01 про затвердження проекту землеустрою та передачу в постійне користування ДП «Укрриба» земельної ділянки площею 199,8848 га для ведення аквакультури в порядку встановленому чинним законодавством.

Стягнути на користь Державного підприємства «Укрриба» (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд.82-А, ідентифікаційний код 25592421) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3200,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської обласної державної адміністрації (76004, м. Івано-Франківськ, вул. М.Грушевського, 21, ідентифікаційний код 20567921).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур