Справа № 826/11466/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 жовтня 2018 року № 826/11466/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Провент»
доКиївської міської митниці ДФС
провизнання протиправними та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Провент» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом Київської міської митниці ДФС (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 05 липня 2018 року №UA100010/2018/00133, зобов'язання відповідача підготувати висновок стосовно повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, надмірно сплачених до бюджету, в сумі 272703,60грн., а саме: мита у розмірі 1774,85 грн. та податку на додану вартість у розмірі 270928,75 грн. та направити його разом з іншими, передбаченими законом документами, до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що повачем надано всі необхідні докази на підтвердження правильності визначення заявленої митної вартості ввезених товарів, а повідомлення відповідача про надання додаткових документів є безпідставним та необґрунтованим, з урахуванням чого спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню та, як наслідок, відповідач зобов'язаний підготувати висновок стосовно повернення надміру сплачених позивачем до бюджету коштів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

07 серпня 2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04 вересня 2018 року.

15 серпня 2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх безпідставними, оскільки під час здійснення перевірки поданих документів встановлено, що позивачем на момент митного оформлення не надано документи, що підтверджують складові митної вартості товару в частині транспортування.

20 серпня 2018 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив стосовно того, що заперечення відповідача жодним чином не спростовують доводів позивача, викладених у позовній заяві, а документи під час здійснення перевірки подано у повному обсязі.

У судовому засіданні 04 вересня 2018 року представником позивача позовні вимоги підтримано у повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові та відповіді на відзив. Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

На підставі ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

05 березня 2018 року між позивачем (покупець) та KAIGONG ELECTRIC (SUZHOU) CO., LTD (продавець) укладено контракт №КЕ-05/03 відповідно до умов п.1.1 якого продавець зобов'язується виробити та продати, а покупець - оплатити та прийняти на умовах FOB порт Фучжоу Китай товари, вказані у відповідних інвойсах. Згідно п.2.1, 2.2 контракту орієнтовна сума даного контракту складає загальну суму оплачених інвойсів. Ціна на товар встановлюється у доларах США на кожну партію товару і вказується в інвойсі до цього контракту, у вартість товару входить вартість упаковки, маркування, доставки до порту та завантаження на борт судна.

На виконання умов даного контракту позивачу від KAIGONG ELECTRIC (SUZHOU) CO., LTD поставлено товар (електродвигуни) у кількості 580 одиниць загальною вартістю 22911,55 доларів США, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рахунок-проформа та рахунок-фактура (інфойс) №KGKCV1801 від 13 березня 2018 року. При цьому, листом від 23 червня 2018 року №20180623 KAIGONG ELECTRIC (SUZHOU) CO., LTD виправлено помилку, допущену в інвойсі щодо дати та номеру контракту. Товар оплачено у повному обсязі згідно платіжного доручення в іноземній валюті №3 від 22 березня 2018 року на суму 22911,55 доларів США.

Згідно договору про транспортно-експедиторське обслуговування №1601-1 від 16 січня 2017 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» перевезення товару здійснювалося морським сполученням до території України. Загальна вартість морського перевезення вказаного товару склала 39013,75 грн. згідно виставлених рахунків, що також підтверджується відповідною довідкою від 25 червня 2018 року №205717, виданою ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ», згідно якої транспортні витрати по перевезенню вантажу (коносамент FZ46851) за маршрутом Futzou (China) - Odessa (Ukraine) складає 39013,75 грн. за 1 контейнер. Страхування вантажу не проводилось.

Для здійснення митного оформлення поставленого товару, позивачем 27 червня 2018 року до митного посту «Західний» Київської міської митниці ДФС подано митну декларацію №UA100010/2018/138741, в гр.12 якої зазначено вартість товару - 639048,23 грн., яка була розрахована позивачем з урахування вартості товару та вартості перевезення до державного кордону України за курсом НБУ станом на дату подання митної декларації 27 червня 2018 року, який склав 26,189170 грн. за 1 долар США.

Разом з митною декларацією позивачем подано також документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а саме: зовнішньоекономічний контракт №КЕ-05/03 від 05 березня 2018 року, прайс-лист виробника, інфойс №KGKCV1801 від 13 березня 2018 року, рахунок-платформа №KGKCV1801 від 13 березня 2018 року, сертифікат якості від 13 березня 2018 року, платіжне доручення в іноземній валюті №3 від 22 березня 2018 року, сертифікат про походження товару форми А №G10009 від 16 травня 2018 року, лист №20180623 від 23 червня 2018 року, пакувальний лист, договір про транспортно-експедиторське обслуговування №1601-1 від 16 січня 2017 року, коносамент FZ46851 від 14 травня 2018 року, довідка про транспортні витрати від 25 червня 2018 року №205717, автотранспортна накладна (CMR) №397202 від 26 червня 2018 року, договір про надання послуг №07/02-17 від 07 липня 2017 року.

27 червня 2018 року митним органом митного посту «Західний» Київської міської митниці ДФС, посилаючись на ст.54 Митного кодексу України, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, під час перевірки поданих позивачем документів встановлено, що останні на момент митного оформлення не надано документи, що підтверджують складові митної вартості в частині транспортування (п.2 ст.53 Митного кодексу України), відповідно до наказу Мінфіну від 23 травня 2012 року №599 це: договір про надання експедиційних послуг, а також інші документи, що дозволяють ідентифікувати особу, що забезпечила перевезення, на користь якої здійснюється оплата за такі перевезення (договори щодо перевезення, заявки за наявності). Крім того, в ціновій базі наявні митні оформлення ідентичних та подібних товарів, що надійшли за одним і тим же контрактом, з рівнем митної вартості та за одиницю товару вище. З метою усунення недоліків позивачу запропоновано надати наступні додаткові документи: 1) документи, що містять відомості про експедиційні послуги, а також інші документи, що дозволяють ідентифікувати особу, що забезпечила перевезення, на користь якої здійснюється оплата за такі перевезення (договори щодо перевезення, заявки за наявності); 2) виписку із бухгалтерської документації; 3) каталоги продукції від виробника товару; 4) інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 6) документи інформативного характеру про посилання на Інтернет ресурси; 7) інші документи за бажанням декларанта.

Листом від 03 липня 2018 року №0307-1 відповідача повідомлено, що на запит від 27 червня 2018 року позивач надати додаткові документи не має змоги.

05 липня 2018 року Київської міською митницею ДФС прийнято рішення №UA100010/2018/000114/2 про коригування митної вартості товарів у зв'язку з тим, що надані позивачем документи не містять відомостей щодо ціни, яка сплачена або яка підлягає сплаті та заявлений декларантом основний метод визначення митної вартості не відповідає умовам ч.2 ст.58 Митного кодексу України.

У зв'язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості митним органом відмовлено позивачу у митному оформленні (випуску) товарів, про що складено відповідну картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2018/00133 від 05 липня 2018 року.

Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 05 липня 2018 року №UA100010/2018/00133 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 34-1 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до положень ч. 2, 4, 8, 9 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Відповідно до частини 1-4 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до частини 1, 2, 3, 5 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до частини 12 статті 264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно частини 1, 7, 8, 9 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини 1, 2, 5-8, 10 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов'язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об'єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням про коригування митної вартості товарів від 05 липня 2018 року №UA100010/2018/00133 митна вартість товару визначена за резервним методом. Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що надані декларантом документи не містять відомостей щодо ціни, яка сплачена або яка підлягає сплаті та заявлений декларантом основний метод визначення митної вартості не відповідає умовам ч.2 ст.58 Митного кодексу України, у зв'язку з чим використання заявленого позивачем основного методу визначення митної вартості неможливо. При цьому, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів та подібних (аналогічних) товарів не був використаний у зв'язку з відсутністю у митного органу інформації щодо ідентичних товарів, методи 2-в, 2-г - через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості та відсутності прохання декларанта щодо їх застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, для здійснення митного оформлення поставленого товару 27 червня 2018 року подано митну декларацію №UA100010/2018/138741, в гр.12 якої зазначено вартість товару - 639048,23 грн., яка була розрахована з урахуванням вартості товару та вартості перевезення до державного кордону України за курсом НБУ станом на дату подання митної декларації 27 червня 2018 року, який склав 26,189170 грн. за 1 долар США, до якої додано документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, зокрема: зовнішньоекономічний контракт №КЕ-05/03 від 05 березня 2018 року, прайс-лист виробника, інфойс №KGKCV1801 від 13 березня 2018 року, рахунок-платформа №KGKCV1801 від 13 березня 2018 року. На підтвердження оплати вартості товару позивачем надано платіжне доручення в іноземній валюті №3 від 22 березня 2018 року. На підтвердження вартості експедиційних послуг надано договір про транспортно-експедиторське обслуговування №1601-1 від 16 січня 2017 року, коносамент, довідку про транспортні витрати від 25 червня 2018 року №205717. Вказані документи містять всі відомості щодо заявленої митної вартості та її складових, не мають розбіжностей чи ознак підробки в розумінні положень Митного кодексу України.

Так, з вантажно-митної митної декларації вбачається, що позивачем заявлено митну вартість товару у сумі 639048,23 грн. Судом встановлено, що згідно даних, зазначених на офіційному сайті НБУ станом на 27 червня 2018 року встановлено офіційний курс української гривні до долара США 26,189170 за 1 долар США. Відповідно, вартість придбаного за контрактом товару з урахуванням упаковки, маркування, доставки до порту, завантаження на борт судна склала 600034,48 грн. Таким чином, з урахуванням витрат на перевезення товару, що підтверджується відповідним договором про транспортно-експедиторське обслуговування №1601-1 від 16 січня 2017 року, коносаментом, довідкою про транспортні витрати від 25 червня 2018 року №205717 склала 639048,23 грн.

З довідки від 25 червня 2018 року №205717, наданої ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ», вбачається, що транспортні витрати щодо доставки вантажу з пункту відправлення до пункту призначення складають 39013,75 грн.

На виконання вимог п.5 ч.9 ст.58 Митного кодексу України зазначена довідка містить всі необхідні відомості, що стосуються витрат на транспортування вантажу.

Тобто, зазначені вище документи не містять розбіжностей щодо числових значень витрат на транспортування товару.

Наведене в сукупності спростовує твердження митного органу про те, що числові значення складових митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, не підтверджені документально, оскільки розбіжності щодо відомостей про перевізника товару не впливають на числові значення складових митної вартості товару.

Отже, подані позивачем документи для митного оформлення давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, визначена митним органом митна вартість товару визначена за резервним методом.

В той же час, суд зазначає, що застосування відповідачем методу визначення митної вартості вантажу позивача за митною вартістю в митній декларації за основним методом та за другорядним методом є неприйнятним, оскільки в даному випадку відсутні підстави для застосування другорядного методу визначення митної вартості товару.

Законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребовування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. А саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить про обов'язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа №21-498а15).

За таких підстав та враховуючи, що вказані вище твердження митниці спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а будь-яких доведених підстав для коригування митної вартості товару оскаржуване рішення не містить, суд приходить до висновку, що подані декларантом документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною договору, а тому рішення про коригування митної вартості товарів від 05 липня 2018 року №UA100010/2018/00133 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача підготувати висновок стосовно повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, надмірно сплачених до бюджету, в сумі 272703,60 грн., а саме: мита у розмірі 1774,85 грн. та податку на додану вартість у розмірі 270928,75 грн. та направити його разом з іншими, передбаченими законом документами, до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 301 Митного кодексу України передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У відповідності до частини першої статті 301 Митного кодексу України помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Взаємовідносини митних органів та органів Державної казначейської служби України в процесі процедури повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України визначає Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618 (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку визначено, що для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Згідно пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що виникнення права на повернення сплачених податків і зборів пов'язується з певними обставинами та відповідною процедурою, зокрема: наявність факту подання заяви платником.

Проте, з матеріалів справи не вбачається наявність факту звернення позивача з відповідною заявою, з урахуванням чого суд дійшов висновку про передчасність заявленої позовної вимоги та, як наслідок, відсутності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується правомірність визначення митної вартості товару за ціною договору та, як наслідок, протиправність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість винесеного рішення, проте, позовна вимога про зобов'язання відповідача підготувати висновок є передчасною, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Провент» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 18, оф. 405-А, ) до Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-А, ) про визнання протиправним та скасування рішень - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 05 липня 2018 року №UA100010/2018/00133.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Присудити з Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Провент» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 18, оф. 405-А, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 524,00 грн. (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-а, ), сплачені згідно платіжного доручення № від 23 липня 2018 року на суму 5 286,00 грн..

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова