Справа № 826/11248/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Київ Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білмар» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2018 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білмар» до Державної служби геології та надр України, треті особи: Азово-Чорноморський міжрегіональний відділ Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України, Центральний міжрегіональний відділ Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Білмар» (далі - позивач, ТОВ «Білмар») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Білмар» з адміністративним позовом до Державної служби геології та надр України, треті особи - Азово-Чорноморський міжрегіональний відділ Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України, Центральний міжрегіональний відділ Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачам протиправно проведено перевірку позивача, оскаржуваний наказ та припис винесено протиправно з порушенням норм чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що ТОВ «Білмар» отримано спеціальний дозвіл на користування надрами від 19.07.2007 №2981 строком дії до 19.07.2012, вид користування надрами: геологічне вивчення надр, в тому числі дослідно-промислова розробка родовищ корисних копалин загальнодержавного значення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами» строк дії спеціального дозволу на користування надрами ТОВ «Білмар» продовжено до 19.07.2017.

Наказом Державної служби геології та надр України від 24.09.2015 №299 «Про проведення планових перевірок надрокористувачів у IVкварталі 2015 року», зокрема згідно додатку до наказу передбачено проведення перевірки ТОВ «Білмар», як власника спеціального дозволу (ліцензії). Предметом перевірки є дотримання вимог законодавства у сфері геологічного вивчення надр, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (горючі газоподібні та рідкі корисні копалини).

Листом Державної служби геології та надр України від 16.10.2015 №13600/13/14-15 на адресу ТОВ «Білмар» направлено повідомлення про проведення планової перевірки. Зазначений лист - повідомлення отримано позивачем 29.10.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Департаментом державного геологічного контролю Азов-Чорноморський міжрегіональний відділ 23.11.2015 видано направлення №177 на проведення плавної перевірки ТОВ «Білмар» дотримання вимог у сфері надрокористування.

Департаментом державного геологічного контролю Азов-Чорноморський міжрегіональний відділ складено Акт №72/2981 від 27.11.2015 про недопущення до перевірки, яким встановлено, що при виїзді до ТОВ «Білмар» (04107, м. Київ, вул. Татарська, 21) товариство фактично не знаходиться за юридичною адресою. За зазначеною адресою знаходиться житловий будинок.

30.11.2015 Департаментом державного геологічного контролю Азов-Чорноморський міжрегіональний відділ винесено припис, яким зобов'язано ТОВ «Білмар» в термін до 18.12.2015 надати копії документів щодо дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Департаментом державного геологічного контролю Азов-Чорноморський міжрегіональний відділ 28.12.2015 винесено подання на зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №2981 від 19.07.2017.

Наказом Державної служби геології та надр України від 18.02.2016 №65 «Щодо анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування термінів для усунення порушень», зупинено дію дозволу ТОВ «Білмар» та надано 30 календарних днів на усунення порушень.

26.02.2016 на адресу ТОВ «Білмар» направлено лист №2856/13/14-16, яким запропоновано позивачу надати інформацію про усунення порушень. Лист повернувся відповідача з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Департаментом державного геологічного контролю Азов-Чорноморський міжрегіональний відділ 10.10.2016 винесено подання щодо анулювання спеціального дозволу на користування надрами №2981 від 19.07.2007 та направлено на адресу товариства. Лист повернувся відповідача з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Позивач вважає дії відповідача щодо проведення перевірки протиправними, винесені вимоги необґрунтованими, в зв'язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо правового обґрунтування правомірності проведеної перевірки позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, який наділений функціями для забезпечення реалізації державної політики у сфері надрокористування та який діє відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1174 (далі-Положення).

Згідно з підпунктом 12 пункту 4 Положення, Держгеонадра України відповідно до покладених завдань здійснює державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним їх використанням.

Питання, щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначення процедури продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін регулюються Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 (далі - Порядок № 615).

Позивачеві надано спеціальний дозвіл на користування надрами №2981 від 19.07.2007 з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, з метою користування геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка природного газу з метою затвердження запасів ДКЗ України (Одеська область, Білгород-Дністровський, Саратський район) та, як додаток до спеціального дозволу укладено угоду про умови користування надрами №2981.

Відповідно до п. 10 Порядку №615 невід'ємною частиною дозволу є угода про умови користування надрами, що укладається між органом з питань надання дозволу і надрокористувачем і містить програму робіт, яка оформляється як додаток, та особливі умови надрокористування. що передбачають: вимоги до ефективності робіт; сучасні технології видобування та переробки корисних копалин; порядок видобування корисних копалин, зокрема з метою запобігання негативним екологічним наслідкам і забезпечення безпеки забудованих територій; види, обсяги і строки виконання робіт на ділянці надр; підстави для припинення діяльності, пов'язаної з використанням ділянки надр.

Згідно норм ст. 51 Кодексу України про надра розробка родовищ твердих, рідких і газоподібних корисних копалин та переробка мінеральної сировини провадяться згідно з затвердженими проектами та планами робіт, правилами технічної експлуатації та охорони надр.

З моменту отримання спеціального дозволу, на користування надрами, у користувача надр виникають права та обов'язки, передбачені Кодексом України про надра, Порядком №615 тощо.

Так, відповідно до ст. 24 Кодексу України про надра, користувачі надр зобов'язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр" 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 4-1) надавати та оприлюднювати інформацію про загальнодержавні та місцеві податки і збори, інші платежі, а також про виробничу (господарську) діяльність, необхідну для забезпечення прозорості у видобувних галузях, відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.

Права та обов'язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції - з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою.

Відсутність у підприємств, установ, організацій і громадян спеціального дозволу на користування надрами та належним чином оформлених усіх дозвільних документів не дає права здійснювати геологічне вивчення корисних копалин, які є виключною власністю народу України і надаються тільки у користування.

У зв'язку з ним, та з метою виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр Держгеонадра України здійснюють державний геологічний контроль, механізм проведення якого регулюється Порядком здійснення державного геологічного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2011 №1294 (далі - Порядок № 1294) та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1294, органи державного геологічного контролю відповідно до покладених на них завдань здійснюють державний геологічний контроль за своєчасністю і правильністю державної реєстрації робіт з геологічного вивчення га використання надр, наявністю спеціальних дозволів на користування надрами і виконання передбачених ними умов.

Пунктом 5 Порядку №1294 визначено, що державний геологічний контроль здійснюється шляхом проведення органами державного геологічного контролю планових і позапланових перевірок надрокористувачів, тобто користувачів надр, визначеними статтею 13 Кодексу України про надра яким, відповідно до статті 16 Кодексу надані спеціальні дозволи на користування надрами.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган, державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видасться та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, самостійно або у судовому порядку. Державна служба геології та надр України має право у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3, 7 частини першої статті 26 Кодексу України про надра, самостійно припинити права користування надрами шляхом видачі наказу про анулювання дозволу, а у випадках, передбачених пунктів 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, це право припиняється виключно у судовому порядку.

При цьому, передумовою для припинення права користування надрами в судовому порядку є: 1) винесення наказу про зупинення дії спеціального дозволу та встановлення строку для вжиття заходів щодо усунення порушень, зміст якого повинен бути доведений до надрокористувача; 2) невжиття надрокористувачем в установлений наказом про зупинення дії спеціального дозволу строк заходів для усунення причин його зупинення; 3) отримання від надрокористувача незгоди на припинення права користування надрами.

Відтак, суб'єкт господарювання наділений не правом, а обов'язком вчасно усунути порушення, виявлені під час проведення перевірки діяльності підприємства. Не усунення порушень у встановлений приписом строк є виключною виною суб'єкта господарювання.

Будь-яких інших доводів та обґрунтувань протиправності оскаржуваних наказів позивачем не наведено.

Щодо посилання позивача на те, що законодавством України встановлено мораторій на проведення перевірок контролюючими органами, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно пункту 8 розділу ІІІ «Прикінцевих положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Мораторій на проведення перевірок, згідно даного закону закінчився 01.07.2015року.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснювати виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібно роздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що норми Закону №76-VIII, щодо обмежень у проведені перевірок, є загальними та стосуються всіх контролюючих органів, а норми Закону №71-VIII є спеціальними та стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, зборів та митних платежів, оскільки критеріями визначення переліку підприємств, на які обмеження не поширюються, зокрема, є обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності таких підприємств (виробництво чи імпорт підакцизних товарів).

Крім того, Міністерством юстиції України, листом від 04.12.2015 №1212/14157-0-4-15/1 надано роз'яснення щодо мораторію на проведення перевірок підприємств, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами, в якому зазначено, що Закон від 28.12.2014 №71-VIII направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

Таким чином, обмеження встановлені п.3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», розповсюджується тільки на здійснення перевірок підприємств у відносинах, що виникають у сфері справляння податків зборів і здійснюються Державною фіскальною службою України та її територіальними органами.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів не вбачає належних правових підстав для визнання дій протиправними відповідача та визнання незаконними та скасування наказу від 24.09.2015 року №299 «Про проведення планових перевірок надрокористувачів у IV кварталі 2015 року», припису №72/2981 від 30.11.2015.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції в повній мірі не досліджено обставини справи, а саме щодо відмови визнати протиправним та скасувати припис №72/2981 від 30.11.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п.15 Порядку №1294, за результатами проведення планової або позапланової перевірки надрокористувача посадовими особами органу державного геологічного контролю складається акт перевірки.

Згідно з п. 16 Порядку №1294 у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр на підставі акта перевірки протягом 5 роб. днів з дати її завершення складається припис або розпорядження за формою, затвердженою Держгеонадрами.

Припис або розпорядження можуть бути оскаржені до Держгеонадр або суду в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис може бути виданий лише на підставі Акту, складеного за результатами здійснення заходу державного контролю, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства.

Отже, припис може бути внесений лише на підставі акту перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанві від 14.03.2018 року у справі №826/2384/16.

Проте, як вбачається із припису, перевірка позивача не проводилась, акт за результатами здійснення планового заходу з реквізитами, визначеними частиною 6 ст. 7 Закону, не складався.

Позивачем до матеріалів справи було надано копію акту перевірки про недопущення до перевірки від 27.11.2015 р., у той час, як оскаржуваний припис від 30.11.2015 р. був прийнятий згідно з актом про недопущення до перевірки від 27.11.2015 р.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що акт від 27.11.2015 р. не відповідає формі акту про недопущення до перевірки та формам актів перевірок, затверджених наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №133 від 28.03.2013р.

У той же час, зважаючи на ту обставину, що в наданому акті були відображені порушення вимог законодавства та на його підставі внесено припис, колегія суддів вважає, що така перевірка була фактично проведена відповідачем, незважаючи на не допуск його посадових осіб до неї.

Крім того, порушення, які відображені в акті та приписі стосуються лише факту допуску посадових осіб відповідача до проведення планового заходу.

На підставі вище зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання протиправним та скасування припис №72/2981 від 30.11.2015 року підлягає задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи у зв'язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права та зроблено помилковий висновок щодо відмови у задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2018 року підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 237, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білмар» - задоволити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2018 року - скасувати в частині відмови визнати протиправним та скасувати припис №72/2981 від 30.11.2015 року.

В цій частині винести нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати припис №72/2981 від 30.11.2015 року.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 02 листопада 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак, Н.М. Троян