Справа № 826/19582/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 жовтня 2018 року справа №826/19582/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С. та представників:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: Щуренко Ю.С.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_3.)
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Солом'янському)
про1) визнання протиправним рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14 вересня 2016 року; 2) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25 травня 2016 року №; 3) визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25 травня 2016 року №Ф-37У
На підставі частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 жовтня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними оскаржувані рішення, у зв'язку із тим, що твердження акта перевірки про завищення витрат валових витрат є надуманим, а позивач має усі документальні підтвердження на витрати за період, охоплений перевіркою; зокрема позивач зазначає, що оплата комунальних витрат здійснена ФОП ОСОБА_3 на підставі договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01 січня 2017 року, укладеного із ТОВ "Фірма "Дім" та виставлених рахунків на оплату витрат по утриманню будинку (комунальних витрат).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року адміністративну справу №826/19582/16 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У зв'язку із відстороненням від здійснення правосуддя судді Власенкової О.О. справу передано на повторний автоматизований розподіл.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2018 року адміністративну справу №826/19582/16 прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач письмового заперечення проти позову або відзиву на позовну заяву до суду не надав.

В судовому засіданні 11 жовтня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі від 25 травня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення статті 135, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 72 465,00 грн.: за податковим зобов'язанням - 57 972,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 14 493,00 грн.

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) ДПІ у Солом'янському районі від 25 травня 2016 року №Ф-37У від позивача вимагається сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 136 968,54 грн.

Рішенням № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14 вересня 2016 року позивачу донараховано 136 968,54 грн. єдиного внеску та застосовані штрафні санкції у розмірі 24 088,70 грн.

Зазначені рішення прийняті відповідачем на підставі акта від 11 травня 2016 року №4520/26-58-13-06-17- "Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій за період з 01.01.2011р. по 18.11.2015р." (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено про наступні порушення:

- статті 135, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 занижений чистий дохід за 2012-2013 роки, у зв'язку із завищенням валових витрат у 2012 році на загальну суму 243 792,75 грн., у 2013 році на 357 204,41 грн., а саме безпідставно віднесено до складу валових витрат витрати, понесені на оплату комунальних платежів об'єкта оренди - приміщення за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 64, оскільки за договорами від 03 січня 2005 року №В5-002, від 23 грудня 2003 року №792/9-01 та від 30 березня 2004 року №4/04-05 орендарі зобов'язані сплачувати лізингові платежі та самостійно, за власний рахунок, здійснювати комунальні та інші платежі по утримуванню та обслуговуванню об'єкта оренди; та у зв'язку із не наданням до перевірки договору міжнародного фінансового лізингу від 19 грудня 2003 року №7/1; таким чином, на думку відповідача, валові витрати, понесені позивачем, не пов'язані з одержанням доходу;

- підпункту 1 пункту 2 статті 6, пункту 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивачем не сплачено до бюджету єдиного внеску на суму 136 968,54 грн. за 2012-2013 роки, у зв'язку із вказаним вище порушенням оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Згідно пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За визначенням підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 з метою оподаткування під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як зазначено у пункті 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до положень пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, до витрат операційної діяльності належать витрати, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Зокрема, пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат включаються, окрім іншого: адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

З наведених норм Податкового кодексу України слідує, що об'єктом оподаткування фізичної особи-підприємця є різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, обчисленими відповідно до норм розділу III цього Кодексу.

Сторонами визнається, що за перевірений період ФОП ОСОБА_3 відносила до складу валових витрат витрати на оплату комунальних послуг по відносинам із ТОВ "Фірма "Дім".

Як встановлено на сторінці 13 акта перевірки (а.с. 24 т. І) для підтвердження витратної частини позивач надав договір, укладений із ТОВ "Фірма "Дім" про участь у витратах на утримання будинку прибудинкової території від 01 січня 2017 року.

Так само на підтвердження позовних вимог позивач надав суду копію вказаного договору, за умовами якого ТОВ "Фірма "Дім" забезпечує санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень нежитлового будинку ділового призначення, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 64, технічне обслуговування будинку, надання користувачу комунальних послуг, а СПД ОСОБА_3, як користувач, приймає участь у витратах на виконання названих робіт та сплачує за надані послуги згідно умов цього договору; загальна площа приміщення становить 302,10 кв. м.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, суд звертає увагу, що надана позивачем копія договору не підтверджує правомірність формування витрат в частині вартості обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень нежитлового будинку ділового призначення, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 64, оскільки у справі відсутні докази, які б підтверджували, що ФОП ОСОБА_3 використовує приміщення за вказаною адресою у господарській діяльності, зокрема докази належності приміщення позивачу на праві власності чи оренди.

Крім того, позивач не надав суду актів приймання-передачі комунальних послуг, наданих ТОВ "Фірма "Дім" та платіжних документів щодо їх оплати.

Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати ФОП ОСОБА_3 щодо оплати комунальних послуг, наданих ТОВ "Фірма "Дім", документально не підтверджені, а пов'язаність їх із господарською діяльністю позивачем не доведена.

Таким чином, висновки акта перевірки про порушення позивачем статті 135, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України та заниження податку на доходи фізичних осіб є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи.

В частині висновків акта перевірки про порушення позивачем норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску суд керується наступним.

За визначенням статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Як свідчить зміст акта перевірки, висновки про заниження єдиного соціального внеску зроблені відповідачем внаслідок порушень щодо заниження оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця, описаних вище.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Оскільки, єдиний соціальний внесок сплачується, виходячи із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, заниження такого доходу спричиняє не сплату єдиного соціального внеску до бюджету у встановленому розмірі.

Частина перша статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначає, що Рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з частиною одинадцятою цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум;

за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

З огляду на те, що висновки акта перевірки про заниження податку на доходи фізичних осіб підтверджені судом, слідує, що застосування до ФОП ОСОБА_3 заходів впливу відповідно до норм статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у вигляді надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) ДПІ у Солом'янському районі від 25 травня 2016 року №Ф-37У та прийняття рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14 вересня 2016 року є правомірним.

Отже, позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 про скасування рішень ДПІ у Солом'янському районі нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (03065, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (03151, м. Київ, вул. Смілянська, 6, ідентифікаційний код 39471390).

Дата складення повного рішення суду - 23 жовтня 2018 року.

Суддя В.А. Кузьменко