Справа № 743/1450/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1450/18 Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2018 року (повний текст складено 04 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання,-

В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), в якому просив продовжити строк затримання на три місяці з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Республіки Ємен ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме до 10 січня 2019 року.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції винесене при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, жодні письмові пояснення останнього в матеріалах справи відсутні.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд заяви за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2017 року ухвалою(а.с.6) та постановою (а.с.7) Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі 308/1015/17 за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Ємен ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України позов та клопотання позивача задоволено, примусово видворено громадянина Республіки Ємен ОСОБА_3 за межі України, затримано його та поміщено до ПТПІ з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України на строк до 6 місяців.

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до почесного консульства Єменської Республіки у м.Київ із листом від 12 жовтня 2017 року №27/1299 (а.с.5) з метою встановлення затриманих іноземців, в тому числі ОСОБА_3 , та направлення факсом підтверджуючих документів.

Листом від 08 червня 2018 року №81/723 (а.с.42) ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України направлено запит до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України з метою сприяння у передачі інформації про, зокрема, ОСОБА_1 до Посольства Єменської Республіки в Польщі та з метою якнайшвидшої ідентифікації його особи, оформленні та видачі йому свідоцтва на повернення до країни походження.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2018 року у справі №308/7709/18 (а.с.10) продовжено строк затримання на три місяці з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Республіки Ємен ОСОБА_1 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме до 10 жовтня 2018 року.

У зв`язку з неотриманням позивачем інформації з країни походження відповідача та документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення відповідача за межі території України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що особа громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 документована внутрішнім паспортом (ID-карткою) Єменської Республіки № НОМЕР_2 , в якому фото та число, місяць, рік народження особи, якій він видано відповідає фото в листі Чопського прикордонного загону від 12 жовтня 2017 року № 27/1299, а той факт, що вказані документи не дають право останньому законно покинути територію України не має для даної справи правового значення, в розумінні ст.289 КАС України.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України визначено, що, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 ст.289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця чи особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та (або) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, шляхом надсилання запитів до почесного консульства Єменської республіки у м.Києві та до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України з метою сприяння у передачі інформації про відповідача до Посольства Єменської Республіки в Польщі, однак відповідна інформація не одержана, а наявність співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації не вбачається. Наведене є визначеними ч.13 ст.289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи.

В той же час, під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, відповідачем були надані до суду документи, копії з яких були долучені до матеріалів справи, серед яких був документ, складений іноземною мовою №0 (а.с.18), який був ідентифікований судом першої інстанції як внутрішній паспорт (ID-картка) громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому фото та число, місяць і рік народження особи відповідає фото та інформації, зазначений позивачем у листі до почесного консульства Єменської республіки у м.Києві від 12 жовтня 2017 року №27/1299 (а.с.5).

У своїй апеляційній скарзі позивач погоджується з тим, що складений іноземною мовою документ №0 (а.с.18), копія якого наявна в матеріалах справи, є внутрішнім паспортом (ID-карткою) громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, позивач погодився, що особа відповідача є ідентифікованою та його особа підтверджується внутрішнім паспортом громадянина Єменської Республіки (ID-карткою) № НОМЕР_2 , що виключає процедуру ідентифікації відповідача.

Разом з тим, апелянт зазначає, що зазначений документ не дає можливості забезпечити примусове видворення відповідача за межі території України, оскільки не надає права на виїзд за межі території України.

З аналізу вищенаведених судом норм законодавства України, що регулює спірні правовідносини, вбачається, що затримання іноземця можливо з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (ч.1 ст.289 КАС України).

Отже, з урахуванням положень ч.11 ст.289 КАС України, за наявності умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення іноземця у встановлений строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Пунктом 16 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Таким чином, документом, який надає право іноземцю на виїзд є паспортний документ іноземця, виданий уповноваженим органом іноземної держави та визнається Україною.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за №806/21119 затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, нормами якої передбачено, що видворення іноземця, за відсутності паспортного документа, який дає право на виїзд з України, відбувається на підставі посвідчення особи на повернення.

В разі застосування процедури реадмісії іноземця у випадках, передбачених міжнародними договорами України про реадмісію, посвідчення особи на повернення видається територіальними органами ДМС після надходження від держави, до якої надсилається запит про реадмісію, відповідного погодження, що передбачено Правилами оформлення і видачі посвідчення особи на повернення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №394.

Разом з тим, поза межами процедури реадмісії, органи Державної міграційної служби не наділені повноваженнями щодо видачі посвідчення особи на повернення іноземцям, та відповідні посвідчення (свідоцтва) на повернення мають видаватись уповноваженим органом іноземної держави (консульством).

В той же час, у зв`язку з відсутністю відповіді від Почесного консульства Єменської Республіки у м.Києві та Посольства Єменської республіки в Польщі на неодноразові звернення позивача, відсутності у відповідача документа, який дає право на виїзд з України, оскільки складений іноземною мовою документ №0, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.18) не дає права на виїзд за межі території України, колегія суддів доходить висновку, що забезпечити процедуру видворення громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не видається за можливе, а тому наявні визначені ст.289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.7 ст.183-7 КАС України (в редакції, що була чинною на момент затримання відповідача з поміщенням у ПТПІ) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов.

З наведеного вбачається, що норми діючого законодавства, які набули чинності з 15 грудня 2017 року, значно звужують права відповідача, створюють передумови для збільшення граничного терміну тримання в ПТПІ з 18 до 24 місяців тих іноземців, які затримані за час дії законодавства, що втратило силу. Збільшення з 3 до 6 місяців терміну звернення до суду з позовом про продовження строку тримання в ПТПІ, фактично позбавляє можливості іноземця до сплину граничного строку залишити ПТПІ в разі бездіяльності органу, який ініціював затримання особи.

Згідно з ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що норми Конституції України мають вищу юридичну силу ніж норми КАС України, враховуючи, що норми ст.298 КАС України значно звужують права відповідача, порівняно з нормами ст.183-7 КАС України, що були чинними на момент його затримання та поміщення до ПТПІ, колегія суддів доходить висновку, що строк затримання відповідача може бути продовжено на строк 3 місяці.

З огляду на викладені обставини, за наслідком розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову шляхом продовження строку затримання відповідача на три місяці з метою забезпечення його примусового видворення за межі України.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги - задовольнити частково.

Продовжити строк затримання на три місяці з метою забезпечення примусового видворення громадянина Єменської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме до 10 січня 2019 року.

В решті позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 30 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма