Справа № 826/19267/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 листопада 2018 року № 826/19267/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проГенерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, прокурора управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України Т. Міщенко визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати бездіяльність Генерального прокурора України Луценка Ю.В., яка полягає у тому, що він не розглянув скаргу на бездіяльність прокурора від 19.09.2016;

- визнати неправомірними дії прокурора управління організації громадян, розгляду звернень та запитів Міщенка Т., яка полягає у тому, що він направив скаргу на бездіяльність прокурора від 19.09.2016 органу та посадовій особі дії чи рішення якого оскаржуються;

- зобов'язати Генерального прокурора України Луценка Ю.В. розглянути скаргу на бездіяльність прокурора від 19.09.2016.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 19.09.2016 ним було надіслано скаргу на ім'я Генерального прокурора України щодо вжиття заходів для припинення бездіяльності прокурора міста Києва щодо розгляду його скарги від 31.08.2016 та неправомірністю дій начальника відділу Матвійчука Ю.

20.09.2016 прокурор управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України Т. Міщенко його скаргу направив на адресу прокуратури міста Києва для розгляду. Вважаючи, що такі дії суб'єкта оскарження порушують вимоги частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян», просив визнати їх неправомірними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2016 позовну заяву позивача залишено без руху.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2016, а справу направлено для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2017 відкрито провадження у справі № 826/19267/16 та призначено справу до судового розгляду.

04.07.2017 від представника відповідачів надійшли заперечення на позовну заяву, у яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначав, що скарга розглянута з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції про порядок розгляду та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 27.12.2014 № 9 гн.

Крім того, представник відповідачів у вказаних запереченнях посилалась на ту обставину, що позивачем до своєї скарги в порушення вимог статті 16 наведеного вище Закону не було додано документів, необхідних для розгляду скарги.

Відповідно до ухвали суду від 30.11.2017 адміністративну справу № 826/19267/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено до судового розгляду на 16.01.2018.

Сторони у судове засідання не прибули, подавши суду заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим та на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

19.09.2016 ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора України Луценка Ю.В. зі скаргою, у якій зазначав, що ним 31.08.2016 було подано скаргу до прокурора м. Києва на бездіяльність прокурора, у якій він просив відкрити дисциплінарне провадження відносно прокурора, яким було вчинено бездіяльність.

Листом від 05.09.2016 № 04/3-р-16 прокуратурою міста Києва скеровано скаргу позивача від 31.08.2016 до Київської місцевої прокуратури №3.

Оскільки він звертався зі скаргою до прокурора м. Києва, а остання була розглянута начальником відділу Ю.Матвійчук, позивач просив припинити бездіяльність прокурора м. Києва та неправомірні дії начальника відділу Ю. Матвійчука, а також зобов'язати прокурора м. Києва розглянути скаргу на бездіяльність від 31.08.2016 у його присутності.

Вказана скарга зареєстрована у Генеральній прокуратурі України 19.09.2016 за № 73.

Генеральною прокуратурою України супровідним листом від 20.09.2016 № 19-р, за підписом прокурора управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Т. Міщенко, скаргу позивача направлено для розгляду до прокуратури міста Києва.

Вважаючи, що Генеральним прокурором України вчинено бездіяльність, яка полягає у не розгляді його скарги, а прокурором управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів вчинено протиправні дії у зв'язку з направлення скарги позивача органу та посадовій особі, дії чи рішення якого оскаржуються, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Згідно статті 1 наведеного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтями 4, 5 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до частини четвертої статті 7 вказаного Закону забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (стаття 16 Закону України «Про звернення громадян»).

Обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг передбачені статтею 19 Закону України «Про звернення громадян».

Так, зазначені органи мають, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Порядок розгляду звернення громадян в органах прокуратури України, що здійснюється відповідно до Конституції України та Закону України «Про звернення громадян», визначено Інструкцією про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 27.12.2014 № 9гн (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція).

Пунктом 1.5 Інструкції передбачено, що розгляд звернень в органах прокуратури здійснюється, зокрема, на принципах законності, об'єктивності, неупередженості, добросовісності.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, інших осіб, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з п. 2.7 Інструкції скарга на рішення прокурора може бути подана прокурору вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення з ним громадянина (п. 2.7 Інструкції).

Відповідно до п. 2.8. Інструкції скарги на дії та рішення підпорядкованих прокурорів надсилаються до Генеральної прокуратури України з долученням копій відповідей прокурорів обласного та районного рівнів.

Пункт 3.4 Інструкції зазначає, що за результатами попереднього розгляду звернень працівниками зазначених підрозділів приймається рішення щодо: передачі звернення для доповіді керівництву органу прокуратури; передачі звернення відповідному структурному підрозділу (чи декільком структурним підрозділам) органу прокуратури для розгляду; скерування звернення за територіальністю та/чи належністю; повернення звернення заявнику з наданням відповідних роз'яснень; долучення звернення до наглядового провадження чи номенклатурної справи.

Пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що для доповіді Генеральному прокурору України або особі, яка виконує його обов'язки, подаються звернення, які надійшли на його ім'я від Президента України, Голови Верховної Ради України, Глави Адміністрації Президента України, Прем'єр-міністра України, Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, Голови Конституційного Суду України, Голови Верховного Суду України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, голів вищих спеціалізованих судів України, Міністра внутрішніх справ України, Міністра юстиції України, Голови Служби безпеки України, Голови Державної фіскальної служби України, Голови Державної прикордонної служби України, Голови Вищої ради юстиції, Голови Центральної виборчої комісії, запити народних депутатів України, звернення Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни, скарги на дії та рішення першого заступника і заступників Генерального прокурора України, а також з актуальних питань, що викликали підвищену увагу громадськості та засобів масової інформації.

Відповідно до положень п. 3.6 Інструкції документи, зазначені у пункті 3.5 Інструкції, за резолюцією Генерального прокурора України передаються першому заступнику та заступникам Генерального прокурора України для організації розгляду і підготовки відповідей.

Положеннями п. 3.9 Інструкції встановлено, що керівництву самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України передаються на розгляд звернення з питань зволікання, тривалого неприйняття рішень у центральному апараті, прийнятих рішень прокурорами обласного рівня, залишення їх без розгляду.

Згідно з п . 5.2 Інструкції у Генеральній прокуратурі України порядок розгляду скарг на рішення прокурорів обласного рівня визначається керівниками самостійних структурних підрозділів або їх заступниками.

Відповідно до вимог п. 5.4 Інструкції направлення звернень прокурорам, що не мають повноважень на їх розгляд або дії яких оскаржуються, забороняється. Не допускається прийняття рішень у зверненнях за висновками підпорядкованих прокурорів, чиї дії оскаржуються.

Як зазначалось вище та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся в порядку, передбаченому положеннями Закону України «Про звернення громадян», до Генеральної прокуратури України зі скаргою від 19.09.2016 на бездіяльність прокурора міста Києва щодо розгляду скарги від 31.08.2016.

Однак, супровідним листом від 20.09.2016 № 19-р, за підписом прокурора управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Т. Міщенко, вищевказану скаргу надіслано прокуратурі міста Києва для розгляду та прийняття рішення.

Таким чином, суб'єктом владних повноважень не дотримано вимог частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції № 9гн при направленні скарги для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

При цьому позивач не відноситься до категорії осіб, зазначених у пункті 3.5 Інструкції, а отже таку скаргу не повинен розглядати особисто Генеральний прокурор України та надавати відповідь.

Враховуючи те, що особисто Генеральний прокурор України не розглядав скаргу позивача та не повинен був розглядати, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання його бездіяльності та зобов'язання останнього розглянути скаргу, й, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Разом з тим, оскільки судом встановлено недотримання суб'єктом владних повноважень вимог частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції № 9гн при направленні скарги для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині визнання неправомірними дій прокурора управління організації громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України Т. Міщенка щодо направлення для розгляду скарги ОСОБА_1 від 19.09.2016 року до прокуратури міста Києва та в частині зобов'язання Генеральної прокуратури України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора від 19.09.2016.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідачів на недотримання позивачем вимог статті 16 Закону України «Про звернення громадян», оскільки ним не було додано документів, необхідних для розгляду скарги, позаяк такі доводи спростовуються самою скаргою, у якій серед додатків зазначено: копія скарги на бездіяльність прокурора до прокуратури м. Києва від 31.08.2016 та копія листа № 04/3-р-16 прокуратури м. Києва від 05.09.2016.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (02232, АДРЕСА_1) задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії прокурора управління організації громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України Т. Міщенка щодо направлення для розгляду скарги ОСОБА_1 від 19.09.2016 року до прокуратури міста Києва.

Зобов'язати Генеральну прокуратуру України (01011, вул. Різницька, 13/15, ) повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 (02232, АДРЕСА_1) на бездіяльність прокурора від 19.09.2016.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахування п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко