Справа № 815/5632/17
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5632/17
У Х В А Л А

29 жовтня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: Ніколенко Є.А. (представник за довіреністю)

відповідач: Олійник Л.О. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ТЕДІС УКРАЇНА до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 612-49 від 18.10.2017р.

Ухвалою суду від 14.12.2017 р. за клопотанням представника товариства з обмеженою відповідальністю ТЕДІС УКРАЇНА призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; зупинено провадження по справі до одержання результатів експертизи.

До суду надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судово економічної експертизи, в звязку з чим ухвалою суду від 04.10.2018р., яка занесена до протоколу засідання, поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 04.10.2018р. призначено проведення розгляду справи в порядку загального позовного провадження; встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; встановлено учасникам справи пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяв, клопотань з процесуальних питань; призначено судове засідання по справі на 29.10.2018 р. о 10 год. 00 хв.

У підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч.1 ст. 238 КАС України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідно до приписів пп.60.1.1 п. 60.1 ст.60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення. Враховуючи, що ТОВ ТЕДІС УКРАЇНА самостійно погашено суму боргу, визначену податковою вимогою № 612-49 від 18.10.2017р., наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки така вимога вважається відкликаною, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність предмету спору.

Представник позивача у підготовчому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи представника відповідача, наведені в обґрунтування заявленого клопотання, заслухавши думку учасників справи, дійшов висновку про його безпідставність, з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності субєкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені субєктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності субєкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до пп.60.1.1 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

У даному випадку відсутні підстави вважати, що оскаржувані порушення виправлені відповідачем, в зв'язку з цим відсутні підстави для застосування п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, відтак посилання представника контролюючого органу на наявність підстав для закриття провадження у справі згідно вказаної норми є необґрунтованими. Суд погоджується з твердженнями представника позивача, що самостійна сплата за вимогою не позбавляє позивача права оскарження цієї вимоги у випадку незгоди з останньою.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Найважливішою вимогою ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява № 33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І).

За приписами п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 ПКУ врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобовязань, які становлять 1095 днів.

Частинами 1, 2 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За стандартами Європейського суду з прав людини під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід'ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France, пункт 36, 38) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Однак, клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі не узгоджується з вищенаведеними приписами. Формальне тлумачення норм ПК України, обмеження можливості платника податків у реалізації права на оскарження до суду спірного рішення контролюючого органу створюватиме штучні перешкоди доступу до суду та позбавлення такого права, що є неприпустимим у розуміння статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, в звязку з чим відмовляє у задоволенні останнього.

Керуючись ст. ст.14, 140, 143, 205, 238, 246, 294 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили у строк та порядок, визначені ст. 256 КАС України та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 01.11.2018р.

Суддя: Г.П. Самойлюк