Справа № 9901/637/18
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №9901/637/18
адміністративне провадження №П/9901/637/18
Суддів Верховного Суду Бевзенка В.М. та Данилевич Н.А. в адміністративній справі №9901/637/18, провадження №П/9901/637/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.
1. Конституцією України закріплено принцип заснованості на законі й принцип законності (ст.ст. 6, 19), відповідно до яких державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (ст. 6 Конституції України).
1.1. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
1.2. На важливості принципу законності наголошував Дайсі. Цей принцип, означає, що приписів права (law) слід неухильно дотримуватись. Ця вимога поширюється не лише на фізичних осіб, а й на владні структури, суб'єктів публічного та приватного характеру. Позаяк необхідна умова законності висувається до діяльності посадових осіб, то вона також вимагає, щоб посадові особи мали уповноваження на свої дії та діяли в межах наданих їм повноважень. (Європейська комісія «За демократію через право» (Венеційська комісія): Верховенство права. - Доповідь, схвалена Венеційською Комісією на 86 му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року); Страсбург, 4 квітня 2011 року. - Доповідь № 512/2009 // Право України. - 2011. - № 10. - С. 177-178).
1.3. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України).
1.4. Отже органи державної влади, органи місцевого самоврядування здійснюють їх повноважень винятково так, як це передбачено приписами національних законів.
2. Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України (ч. 5 ст. 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
2.1. Відповідно до ст.ст. 84-86, 88, 93, 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить кваліфікаційне оцінювання й ухвалює на свій розсуд рішення у підсумку процедури такого оцінювання.
2.2. Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді (ч. 1 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
2.3. Отже процедура кваліфікаційного оцінювання судді проводиться винятково на підставі, межах та у спосіб, які визначені приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» й винятково уповноваженим суб'єктом - Вищою кваліфікаційною комісією суддів України. Така процедура реалізується за визначеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів»: критеріями, підставами, порядком і методологією, строками, принципами, фактичними умовами, етапами, за участю Громадської ради доброчесності (ст.ст. 83-86).
2.4. Відповідно, лише Вища кваліфікаційна комісія суддів України наділена повноваженнями й адміністративним розсудом щодо кваліфікаційного оцінювання суддів й лише Вища кваліфікаційна комісія суддів України вправі ухвалювати відповідні рішення у підсумку такого оцінювання.
2.5. Зважаючи на принцип заснованості на законі й принцип законності (ст.ст. 6, 19 Конституції України), жоден інший суб'єкт не вправі перебирати на себе повноваження Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо кваліфікаційного оцінювання й ухвалення висновків про результати такого оцінювання.
3. Визнання Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду поза адміністративною процедурою оцінювання, передбаченої Законом України «Про судоустрій і статус суддів», судді таким, що відповідає займаній посаді за результатами його кваліфікаційного оцінювання, надання рекомендації для обрання на посаду судді безстроково - є виходом за межі повноважень й втручанням в адміністративний розсуд Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
3.1. Безумовно, адміністративний суд перевіряє обґрунтованість і законність адміністративної процедури, ухвалених рішень відповідно до принципів адміністративної процедури (п.п. 1-10 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного суду України). Однак, дотримуючись принципу законності, адміністративний суд зобов'язаний формувати свої висновки, відповідно до приписів матеріального закону і Кодексу адміністративного судочинства України і не може втручатися у адміністративний розсуд суб'єкта владних повноважень, і не може перебирати його повноваження.
3.2. Слід звернути увагу на приписи ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України:
« 4. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті , суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні».
(У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: … 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.)
3.3. Тобто, якщо адміністративний суд й доходить висновку про необхідність визнання протиправним та скасування індивідуального акта (визнання незаконним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України), він (адміністративний суд) може лише зобов'язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
3.4. Іншими словами, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може лише зобов'язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України:
- вирішити питання про результати кваліфікаційного оцінювання й рекомендування для обрання на посаду судді;
- повторно переоцінивши фактичні обставини справи, на свій розсуд ухваливши нове рішення, взявши висновки оцінки адміністративного суду.
3.5. Інакше, рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про визнання судді таким, що відповідає займаній посаді за результатами його кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендації для обрання на посаду судді безстроково - є виходом цього суду за межі наданих йому повноважень й необґрунтованим втручанням в адміністративний розсуд Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
4. Висновки Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо: а) визначення, що суддя набрав 609 балів; б) визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, викладені у Рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18:
1) є поточними, процедурними й жодним чином не позначаються на правах чи обов'язках позивача, тим паче, - їх не порушують, цими висновками обов'язки безпосередньо не покладаються на позивача;
2) оскільки висновки, викладені у цьому Рішенні - є процедурними і не впливають на права й обов'язки позивача, то Рішення саме з цими висновками не є індивідуальним (адміністративним) актом, який може бути оскаржений до адміністративного суду;
3) висновки Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо: а) визначення, що суддя набрав 609 балів; б) визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді - є обґрунтуванням (мотивом) Вищої кваліфікаційної комісії суддів України рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва Ковзеля Петра Олеговича. Ці висновки Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не можуть бути самостійним предметом оскарження.
З огляду на положення ст. 124 Конституції України («Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір»), ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України («Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень»), обґрунтування (мотиви) Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не можуть оскаржуватися до адміністративного суду, як самостійний предмет позову, вони мають оцінюватися винятково у сукупності із рішенням про рекомендацію Вищій раді правосуддя й остаточним рішенням (індивідуальним актом) Вищої ради правосуддя.
5. Тому у позивача на час звернення до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду із позовом, розгляду й вирішення адміністративної справи за його позовом, було відсутнє право на оскарження Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18 щодо рекомендування Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва Ковзеля Петра Олеговича (ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України).
6. Принципово наголосити, що законодавець передбачив норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначені можливість й особливості (передумови) оскарження рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, види рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду. Тобто, право на оскарження рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не є абсолютним і до адміністративного суду оскаржуються лише ті рішення, які згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» можуть бути оскаржені.
6.1. Так, частиною 8 статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
6.2. Зважаючи на цей законодавчий припис (ч. 8 ст. 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), право оскаржувати Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18 у позивача виникало лише у сукупності із рішенням, ухваленим за цією рекомендацією (у сукупності рішенням Вищої ради правосуддя, відповідно до ст.ст. 3, 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).
7. Необхідно зважати, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не є обов'язковими для Вищої ради правосуддя, яка може ухвалити власне рішення, протилежне, відмінне від рішення Вищої кваліфікаційної комісії, яке є предметом оскарження. У зв'язку із цим доцільність оскарження і скасування рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України одночасно із оскарженням і скасуванням підсумкового рішення Вищої ради правосуддя - відсутня.
Дійсно, юрисдикція адміністративних судів поширюється лише на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб (п. 9 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України).
7.1. Зважаючи на цю норму Кодексу адміністративного судочинства України (п. 9 ч. 1 ст. 19), рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які не є обов'язковими для Вищої ради правосуддя, до адміністративного суду оскаржуватися не можуть.
7.2. Оскаржувати поточні, процедурні рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України сукупно із остаточним рішенням Вищої ради правосуддя - буде не тільки законно, обґрунтовано, але, що не менш важливо, - і раціонально, оскільки у такому разі Касаційний адміністративний суд матиме можливість ухвалити своєчасне (а не передчасне!) судове рішення, яке ґрунтуватиметься на усіх фактичних обставинах справи, вичерпно досліджених. Касаційний адміністративний суд, оцінюючи всю адміністративну процедуру від початку до моменту ухвалення підсумкового рішення (індивідуального рішення), матиме можливість зважено, обґрунтовано і всебічно оцінити фактичні обставини, сформувати вичерпну і об'єктивну уяву про предмет доказування.
7.3. Тому вважаємо, що оскарження і скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України без відповідного підсумкового оскарження рішення Вищої ради правосуддя - передчасне і недостатньо об'єктивне.
8. Аналіз Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18 свідчить, що у мотивувальній частині цього Рішення Вища кваліфікаційна комісія суддів України вказала мотиви висновків, викладених у резолютивній частині цього Рішення. Відповідачем описано кількість набраних позивачем балів і ці бали проаналізовано у порівнянні із необхідною нормативною кількістю балів. Тому, враховуючи також і це міркування, - слід констатувати відсутність нормативних підстав для скасування Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18.
Зауважимо, що відповідно до ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване винятково з таких підстав:
1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
8.1. Як бачимо, всі вказані підстави оскарження і скасування Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18, передбачені ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - відсутні взагалі, тому, як наслідок, позивач не мав жодних підстав для оскарження й скасування цього Рішення.
9. Водночас, зважаючи на викладені обґрунтування безпідставності скасування Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18, позивач не був позбавлений можливості на захист в адміністративному суді його прав, свобод, інтересів.
9.1. Такий висновок, випливає із положень ст.ст. 8, 55, 124 Конституції України, ст. 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 3, 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», ст. 2, 5, 245, 266 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції України).
9.2. Отже для судді, який не погоджується із результатами кваліфікаційного оцінювання та рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо надання рекомендації передбачене право оскарження такого рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, але лише разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією (ч. 8 ст. 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 3, 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).
10.1. Процедура кваліфікаційного оцінювання судді проводиться винятково на підставі, межах та у спосіб, які визначені приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» й винятково уповноваженим суб'єктом - Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.
10.2. Зважаючи на принцип заснованості на законі й принцип законності (ст.ст. 6, 19 Конституції України), жоден інший суб'єкт не вправі перебирати на себе повноваження Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо кваліфікаційного оцінювання й ухвалення висновків про результати такого оцінювання.
10.3. Визнання Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду поза адміністративною процедурою оцінювання, передбаченої Законом України «Про судоустрій і статус суддів», судді таким, що відповідає займаній посаді, надання рекомендації для обрання на посаду судді безстроково - є виходом за межі повноважень й втручанням в адміністративний розсуд Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
10.4. Право оскаржувати Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18 у позивача виникало лише у сукупності із рішенням, ухваленим за цією рекомендацією (у сукупності із рішенням Вищої ради правосуддя, відповідно до ст.ст. 3, 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).
10.5. Оскарження і скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України без відповідного підсумкового оскарження рішення Вищої ради правосуддя - передчасне і недостатньо об'єктивне.
10.6. У позивача на час звернення до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду із позовом, розгляду й вирішення адміністративної справи за його позовом, було відсутнє право на оскарження Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18 щодо рекомендування Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва Ковзеля Петра Олеговича.
10.7. Підстави оскарження і скасування Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18, передбачені ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - відсутні, тому, як наслідок, позивач не мав підстав для оскарження й скасування цього Рішення.
10.8. Зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 травня 2018 року № 644/ко-18 й рекомендуванні ОСОБА_1 для обрання на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва - належить відмовити.
Суддя В.М. Бевзенко
Суддя Н.А. Данилевич