Справа № 460/2721/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
31 жовтня 2018 року Р і в н е №460/2721/18
Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Недашківська К.М., розглядаючи в порядку письмового провадження заяву судді Недашківської К.М. про самовідвід у справі №460/2721/18 за позовом Державного підприємства «Клеванське лісове господарство» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки),
29 жовтня 2018 року до Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Клеванське лісове господарство» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018 справу передано на розгляд судді Недашківській К.М.
31 жовтня 2018 року головуючим суддею подано до суду заяву про самовідвід.
Вказана заява обґрунтована тим, що відповідно до електронної декларації головуючого судді Недашківської К.М. за 2017 рік (розміщена та наявна у загальному доступі на офіційному веб-сайті НАЗК), остання проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом, зокрема, з матірю ОСОБА_1. В свою чергу, ОСОБА_1 працює на посаді «майстер зміни» у Державному підприємстві «Клеванське лісове господарство», відомості про що також містяться в електронній декларації ОСОБА_1 за 2017 рік, та продовжує на даний час займати таку посаду. Відповідно до цього, головуючий суддя, вважаючи себе абсолютно об'єктивною і неупередженою, в цілях захисту прав сторін і збереження суспільної довіри до чесності і непідкупності судових органів, а також з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо справедливого, обєктивного та неупередженого розгляду справи №460/2721/18, заявила про самовідвід.
Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.
Відповідно до частини першої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов'язаний заявити самовідвід.
В силу вимог частини третьої цієї статті, самовідвід повинен бути вмотивованим і заявленим не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти самовідвід після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу самовідводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Частиною першою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Заява про самовідвід подана до суду до вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості, а саме, проводить відмінність між: 1) суб'єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб'єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі; 2) об'єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь обґрунтовані сумніви в цьому відношенні («Кіпріану проти Кіпру», «П'єрсак проти Бельгії», «Грівз проти Сполученого Королівства»). Разом з тим чітка відмінність між цими поняттями відсутня, оскільки поведінка судді може не тільки об'єктивно викликати сумніви в його неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об'єктивний тест), але мова може також йти про його або її особисте переконання (суб'єктивний тест). У зв'язку з цим рішення про те, чи слід застосувати в певній ситуації той чи інший критерій, залежить від конкретних фактів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як зазначається у пункті 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки, ухвалених 17.11.2010, зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом. Крім того, Консультативна рада європейських суддів у пункті 12 Висновку №1 (2001) наголошує: «Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких звязків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано». Отже є тісний зв'язок між незалежністю і об'єктивною неупередженістю. З цієї причини Європейський суд з прав людини зазвичай розглядає ці дві вимоги разом («Фіндлі проти Сполученого Королівства»).
Важливою є довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти населенню («Саінер проти Туреччини»). Сумніви в незалежності відсутні, коли, на думку Європейського суду з прав людини у «об'єктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається («Кларк проти Сполученого Королівства»). Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очалан проти Туреччини»). Європейський суд з прав людини застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»). Суддя, у відношення якого є обґрунтовані побоювання недостатньої неупередженості, повинен негайно взяти відвід («Веттстейн проти Швейцарії», «ОСОБА_3 проти Іспанії», «П'єрсак проти Бельгії»).
За наведеного, лише розгляд справи судом, обєктивність і неупередженість якого перебуває поза всяким сумнівом є гарантією того, що судове рішення буде сприйняте суспільством як справедливе, незалежне та безстороннє, і лише в такому випадку буде дотримано право сторін на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи наведену у заяві про самовідвід обставину, суддя дійшов висновку про обґрунтованість такої заяви, позаяк за наведених обставин відсутні достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності та неупередженості головуючої судді.
З метою зміцнення та підтримки довіри суспільства до судової влади, уникнення звинувачень в упередженості та будь-яких спроб посягань на гарантії дотримання судом принципів законності, неупередженості та об'єктивності, а також для усунення можливості для сумнівів у сторін та у суспільства в цілому щодо обєктивності та неупередженості в розгляді адміністративної справи №460/2721/18, заява про самовідвід головуючого судді Недашківської К.М. підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення самовідводу судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 39, 40, 41, 241, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву головуючого судді Недашківської Катерини Михайлівни про самовідвід у справі №460/2721/18 задовольнити.
Адміністративну справу №460/2721/18 за позовом Державного підприємства «Клеванське лісове господарство» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), передати до Відділу документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду для визначення складу суду згідно з частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Недашківська К.М.