Справа № 810/968/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/968/18 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

суддів Мєзєнцева Є.І.,

Чаку Є.В.

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив:

- зобов'язати Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести індексацію пенсії ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням показника індексу інфляції по Україні за період з січня 2014 року по листопад 2017 року включно 226,4%;

- зобов'язати Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу на рівні 1,35%.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року даний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що пенсія позивача не підлягає індексації; зобов'язуючи пенсійний орган здійснити позивачу індексацію пенсії за спірний період суд не врахував того, що норми і положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» застосовуються у порядку та у розмірах встановлених Урядом на відповідний рік, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в об'єднаному управлінні та отримує пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

17 січня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив повідомити на адресу для листування про здійснену ОСОБА_3 індексацію пенсії помісячно з 01 січня 2014 року по жовтень 2017 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 226.4% та повідомити яка кратність у відсотковому значенні коефіцієнта стажу застосовується до пенсії ОСОБА_3

Відповідач своїм листом від 16 лютого 2018 року № 45/Р-01 повідомив позивача, що до 01 жовтня 2017 року проведення індексації пенсій здійснювалося відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ч.1 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійні страхування», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та даних Держстату України. Тому індексація пенсії ОСОБА_3 не здійснюється, оскільки розмір його пенсії менший за прожитковий мінімум.

Нездійснення відповідачем індексації розміру пенсії позивача зумовило звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексації підлягають грошові доходи громадян, до яких, окрім іншого, відноситься пенсія.

Частиною 1 статті 42 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Згідно визначення, наведеного у статті 1 Закону України № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі - Закон №1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом статті 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 цього Закону передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (до 01 січня 2016 року) і 103 відсотка (після 01 січня 2016 року). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 5 Закону №1282-XII, індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно статті 6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Визначення правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначено у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі - Порядок).

Згідно з п. 2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат, установлених законодавством), крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку.

Відповідно до п. 4 Порядку в межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, індексуються пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачуються замість пенсії, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Варто зазначити, що пунктом 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення встановлено, що до об'єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 починаючи з 01 січня 2013 року проведено розрахунок пенсії (за новою формулою), відповідно до якого пенсія становила 683 грн.42 коп. та не досягала прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, до неї проводилась доплата. З 01 січня 2014 року доплата виплачувалась в розмірі 265,58 грн., з 01 вересня 2015 року - 390,58 грн., з 01 травня 2016 року - 446,58 грн., з 01 травня 2017 року по 30 вересня 2017 року - 628,58 грн.

Отже, враховуючи, що сума пенсії позивача не досягала мінімального прожиткового рівня, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, позивачу призначено доплату до прожиткового мінімуму.

Тобто, у випадку, якщо призначена сума пенсії не досягає мінімального прожиткового рівня, пенсіонеру здійснюється доплата до мінімального розміру пенсії і мінімального прожиткового рівня для непрацездатних осіб та індексація не сплачується.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією апелянта, що у складі пенсійної виплати ОСОБА_3 мав доплату до прожиткового мінімуму згідно з ч.1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому останній не має права на індексацію пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 жовтня 2015 року (справа № 21-2389а15).

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу на рівні 1,35%, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Законом України № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у ч.1 статті 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» друге речення абзацу п'ятого викладено в такій редакції: «За період участі в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%».

Закон України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року набрав законної сили 11 жовтня 2017 року.

Проте, згідно із положеннями абз. 2 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закон України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Тобто, доводи позивача про те, що застосування відповідачем при обчисленні пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % в порівнянні із 1,35% призведе до звуження вже набутих позивачем прав та рівня соціальної захищеності, спростовуються вищезазначеним.

Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що внаслідок проведеного перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % відбулось зменшення розміру виплачуваної пенсії останнього.

Посилання позивача на порушення норм статті 22 Конституції України, у зв'язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже Закон України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року не визнано неконституційним.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи відмови позивачу в проведенні індексації та перерахунку пенсії, відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального, що стали підставою для неправильного вирішення справи щодо частини позовних вимог. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року - скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.