Справа № 2040/6601/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 жовтня 2018 р. Справа № 2040/6601/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляхової О.М.,

при секретарі судового засідання - Молчанової О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лисенко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки, оформлене листом від 13 липня 2018 року №Б-1-799/0/92-18.01.01-06;

- зобов'язати Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради (код 26489004) видати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) будівельний паспорт забудови земельної ділянки площею 0,2589 га по АДРЕСА_2 на підставі заяви та пакету документів, поданих 27.06.2018.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказав, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, на підставі договору поділу майна між подружжям від 18.08.2017. Позивач, 27.06.2018 звернулась до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради із заявою про видачу їй будівельного паспорту забудови земельної ділянки. При цьому, позивачем було надано весь пакет необхідних документів. Однак, листом Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради № Б-1-799/о/92-18.01.01-06 від 13.07.2018 відмовлено ОСОБА_3 у видачі будівельного паспорту та повернуто пакет документів. Позивач вважає таке рішення безпідставним, не законним, просить його скасувати та зобов'язати Департамент містобудування, архітектури видати ОСОБА_3 будівельний паспорт забудови земельної ділянки.

Представник Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства. Так, представник відповідача зазначив, що обрана позивачем зона забудови відноситься до зони, Ж-3, Ж-4 - зони змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови, наміри забудови не відповідають встановленим містобудівним видам дозволеного, наміри забудови не відповідають цільовому призначенню, а відтак можливість розміщення індивідуального житлового будинку у зазначеній підзоні не передбачено. З огляду на зазначене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, виходить з наступного.

Судом з матеріалів справи встановлено, що за договором розподілу майна між подружжям від 18.08.2017 у приватну власність ОСОБА_3 перейшла у тому числі, спірна земельна ділянка площею 0, 2589 га, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 19-21)

ОСОБА_3 27.06.2018 звернулась до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради із заявою про видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2. (а.с. 12)

Також, ОСОБА_3 до вказаної заяви надано відповідний пакет документів (а.с. 13-22).

Листом Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради Б-1-799/о/92-18.01.01-06 від 13.07.2018 відмовлено ОСОБА_3 у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2.

Мотивуючи відмову, суб'єкт владних повноважень зазначив:

- відповідно до Порядку будівельний паспорт забудови земельної ділянки визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення па земельнім ділянці. Порядком не передбачено видачу будівельного паспорту для будівництва допоміжної будівлі;

- відповідно до Порядку параметри забудови визначаються з урахуванням державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН ДБН 360-92** «Містобудування. Планування га забудова міських та сільських поселень». Зазначеними державними будівельними нормами будівництво допоміжної будівлі в межах домоволодіння не передбачено;

- в ескізі намірів забудови зазначені межі земельної ділянки, які не відповідають документам на землекористування;

- невірно зазначені відстані від запланованого об'єкту будівництва до меж сусідніх земельних ділянок;

- невірно зазначені відстані від запланованого об'єкту будівництва до об'єктів, які розташовані на сусідніх земельних ділянках у зв'язку з чим не можливо визначити відповідність їх розміщення вимогам додатку 3.1 «Протипожежні вимоги» ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень»;

- на фасадах та планах ескізу намірів забудови не зазначені габаритні розміри;

- у зв'язку з наданням лише договору про поділ майна між подружжям та відсутністю технічного паспорту на домоволодіння неможливо визначити які саме будівлі Вам належать. Враховуючи зазначене неможливо визначити необхідність надання згоди співвласника житлового будинку на забудову.

Позивач, не погодившись з таким твердженням суб'єкта владних повноважень, звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положеннями ст..13, 14, 22, 41 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Таким чином, Конституція України, як найвищий акт з нормами прямої дії, однозначно вказує на не припустимість допущення порушень, негативного впливу на законну реалізацію особою свого права такої власності, непорушність права, та забезпечення з боку держави відповідного захисту.

Крім того, суд обґрунтовано звертає увагу на положення ч. 1 ст. 375 ЦК України, якою визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі і споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

У зв'язку з чим, для визначення цільового призначення земельної ділянки необхідно в першу чергу документацію із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Таким чином, цільове призначення земельних ділянок визначається документацією із землеустрою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об'єктів, зазначених у частині 1 цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Згідно вимог п. 2.1 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 № 103, видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять: заява на видачу будівельного паспорта; засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об'єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об'єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо); проект будівництва (за наявності); засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

У відповідності до п. 2.4 Порядку, пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику з таких підстав: неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 Порядку; невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Щодо посилань відповідача на те, що будівельними нормами не передбачено будівництво допоміжної будівлі в межах домоволодіння, суд зазначає наступне.

З огляду на положення ст. 186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі.

Аналогічна позиція висловлена у листі Верховного суду України від 01.07.2013 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ».

Відповідно до підпункту 2.2 п. 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 №127 житлові будинки складаються із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

При цьому, на присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї/хліви/, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

Отже, допоміжні будівлі є складовою житлового будинку та призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, а тому їх будівництво не забороняється.

Щодо посилань відповідача на не відповідність документам землекористування в ескізі намірів забудови зазначених меж земельної ділянки; невірність зазначення відстані від запланованого об'єкту будівництва до меж сусідніх земельних ділянок; невірність зазначення відстані від запланованого об'єкту будівництва до об'єктів, які розташовані на сусідніх земельних ділянках; не зазначення на фасадах та планах ескізу намірів забудов габаритних розмірів, суд спростовує з огляду на наступне.

Так, в матеріалах справи наявний повний пакет документів, які дають змогу суду встановити межі земельної ділянки (а.с.35-61), а отже межі земельної ділянки, відображені в ескізі намірів забудови зазначені, відповідають документами на землекористування, наявним у матеріалах справи.

Стосовно надання позивачем лише договору про поділ майна подружжя, та відсутності технічного паспорту на домоволодіння, суд зазначає, що у договорі про поділ майна подружжя чітко зазначено, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, належить саме позивачу.

Ні Законом, а ні Порядком не передбачено надання технічного паспорту на домоволодіння для видачі будівельного паспорту для будівництва допоміжної будівлі.

Частиною 2 ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється (ч. 4 ст. 24 вищевказаного закону).

З огляду правовий зміст наведених норм права, суд приходить до висновку, що посилання Управління, як на підставу відмови у наданні будівельного паспорту ОСОБА_3 на невідповідність наміру забудови земельної ділянки плану зонування території (зонінгу) міста Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради від 27.02.2013 №1024/13, є безпідставним, оскільки наслідком затвердження зазначеного плану зонування території не може бути змінено цільове призначення земельної ділянки у відповідності до ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідач відмовляючи з наведених ним підстав у видачі будівельного паспорту, незаконно обмежив реалізацію правомочностей (права користування) ОСОБА_3, як власника земельної ділянки, що передбачено ст. 375 ЦК України, порушуючи його Конституційні права.

Віднесення за наведеними відповідачем рішеннями Харківської міськради від 2013 та 2016 років, земельної ділянки до земель житлової забудови багатоповерхових житлових будинків поверховістю вище ніж 6 поверхів, жодним чином не спростовує суті самого права позивача на належну реалізацію ним можливості особисто здійснити забудову на своїй земельній ділянки, на власний розсуд, в один поверх, яка за своїм цільовим призначенням відноситься саме до земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за категорією відноситься до земель житлової та громадської забудови для будівництва жилого будинку і господарських будівель, без будь - яких обмежень щодо його поверховості.

Згідно рішення Харківської міської ради від 27.02.2013 року № 1024/13 «Про затвердження плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради від 26.10.2016 року № 396/16 «Про затвердження внесення змін до плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», належна позивачу земельна ділянка віднесена до зони змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-3 та до змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-4, прийняте без врахування частини 3 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, частиною 5 статті 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У зв'язку з відмовою відповідачем видати будівельний паспорт позивачу, порушено право останнього на забудову земельної ділянки, в межах її цільового призначення.

Крім того, частиною 3 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» також передбачено, що зонування території здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у видачі будівельного паспорта, діяв неправомірно, з порушенням прав позивача, за таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов необхідно задовольнити.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України у постанові від 16 серпня 2017 року К/800/35694/16 (Справа № 405/4066/16-а, (2-а405/83/16).

Віднесення за наведеним відповідачем рішенням Харківської міськради від 2013 та 2016 років, земельної ділянки до земель житлової забудови багатоповерхових житлових будинків поверховістю вище ніж 6 поверхів, жодним чином не спростовує суті самого права позивача на належну реалізацію ним можливості особисто здійснити забудову на своїй земельній ділянки, на власний розсуд, в один поверх, яка за своїм цільовим призначенням відноситься саме до земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за категорією відноситься до земель житлової та громадської забудови для будівництва жилого будинку і господарських будівель, без будь - яких обмежень щодо його поверховості.

У межах спірних правовідносин, позивач реалізовує своє право на земельну ділянку саме в межах її цільового призначення, та у спосіб, що встановлений законодавством, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування рішення Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки, оформлене листом від 13 липня 2018 року №Б-1-799/0/92-18.01.01-06.

Стосовно частини позовних вимог щодо зобов'язання Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради видати ОСОБА_3 будівельний паспорт забудови земельної ділянки площею 0,2589 га по АДРЕСА_2 на підставі заяви та пакету документів, поданих 27.06.2018, суд зазначає наступне.

Згідно із Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин.

У пункті 4.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 5 жовтня 2005 року № 6-рп/2005 вказано, що, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України, «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв'язку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об'єднаннями тощо. Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Отже, виключно визначеним законом органом (посадовою особою) можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно з Конституцією України належать до компетенції вказаного органу, в тому числі і судами, які не належать до гілок законодавчої або виконавчої влади.

З метою відновлення порушеного права особи адміністративний суд може допустити обмежене вручання в дискрецію суб'єкта владних повноважень шляхом зобов'язання його до вчинення певних дій на реалізацію покладених на нього законом обов'язків. Водночас адміністративний суд не вправі підміняти такий орган державної влади та приймати замість нього конкретні рішення.

Таким чином, суд з урахуванням викладеного, приходить до висновку про зобов'язання Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради повторно розглянути питання стосовно видачі ОСОБА_3 будівельного паспорта забудови земельної ділянки площею 0,2589 га по Кузнецькому в'їзді, 27 у місті Харкові.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі Рисовський проти України, Суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (справи Беєлер проти Італії, ОСОБА_2 проти Туреччини, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справи Лелас проти Хорватії від 20.05.2010 року та Тошкуце та інші проти Румунії від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (справи ОСОБА_2 проти Туреччини та Беєлер проти Італії).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (справа Лелас проти Хорватії).

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів відповідача, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду, що розглядаючи заяву позивачки про видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки, він діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а отже позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61145, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради (вул. Квітки-Основ'яненка, буд. 7, м. Харків, 61000, ) про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки, оформлене листом від 13 липня 2018 року №Б-1-799/0/92-18.01.01-06.

Зобов'язати Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради (код 26489004) повторно розглянути питання стосовно видачі ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) будівельного паспорта забудови земельної ділянки площею 0,2589 га по Кузнецькому в'їзді, 27 у місті Харкові.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61145, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради (вул. Квітки-Основ'яненка, буд. 7, м. Харків, 61000, ) частину сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 жовтня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.