Справа № 804/1912/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

01 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/1912/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Семененко Я.В. (доповідач),

судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року (суддя Захарчук-Борисенко Н.В., дата складання повного тексту 12.07.2018) по справі №804/1912/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №317-13 від 22.07.2016р., яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25000 грн.

Підставами позову визначено наступне.

За позицією позивача належний йому транспортний засіб не є обєктом оподаткування транспортним податком, оскільки його вартість є меншою 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) періоду 2016 року.

За позицією позивача контролюючий орган не мав підстав для нарахування транспортного податку, оскільки такий податок віднесений до системи місцевих податків і повинен бути встановлений рішенням органу місцевого самоврядування. У свою чергу, пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України встановлено строки, в які має бути оприлюднене таке рішення органу місцевого самоврядування. Оскільки, рішення органу місцевого самоврядування про місцеві податки на 2016 рік було оприлюднене після спливу строків, які визначені ПК України, то відповідно до пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 ст.12 ПК України нарахування транспортного податку повинно розпочатися з наступного бюджетного періоду, тобто лише з 01 січня 2017 року.

Про неможливість нарахування транспортного податку у 2016 році, за позицією позивача. свідчить і те, що Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою КМУ 18.02.2016р., в той час, як вказаною Методикою передбачено, що Мінекономрозвитку щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подати до ДФС інформацію про автомобілі, які є обєктом оподаткування транспортним податком. Таким чином, з урахуванням дати затвердження вказаної Методики, Мінекономрозвитку не мало можливості виконати свій обовязок щодо строку подання інформації до ДФС.

Крім цього, позивач вказував не необґрунтованість розрахунків вартості транспортного засобу, оскільки у відповідача була відсутня інформація щодо пробігу транспортного податку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року позов задоволено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов наступних висновків. Поперше: суд вказав на те, що з огляду на дані позивачем докази, транспортний засіб, який належить позивачу, не є обєктом оподаткування транспортним податком, оскільки його вартість є меншою 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) періоду 2016 року. По-друге: суд зазначив про те, що з урахуванням положень пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 ст.12 ПК України, транспортний податок не може справлятися у 2016 році, оскільки рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення такого податку, не було оприлюднене у визначені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України строки.

Не погодившись з рішенням суду, Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для справляння транспортного податку у 2016 році з урахуванням обєкту оподаткування цим податком, який визначений Законом №909-VІІІ. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що оскільки з 01.01.2016р. набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Податкового кодексу України, в частині визначення обєкта оподаткування транспортним податком, то з огляду на те, що транспортний засіб позивача є об'єктом оподаткування таким податком, контролюючим органом обґрунтовано визначено суму грошового зобов'язання за 2016 рік.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є власником автомобіля марки Porsche моделі Cayenne, 2013 року випуску, обєм двигуна 4134 куб.см., державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2.

22 липня 2016 року Державною податковою інспекцією у Центральному районі м.Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №317-13 від 22.07.2016р., яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000 грн. за податковий період 2016 рік.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення контролюючого органу є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

24 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон №909-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, який набрав чинності 01.01.2016, та яким внесено зміни, серед іншого, до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України.

Пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України (в редакції Закону №909) визначено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Законом України про Державний бюджет України на 2016 рік встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. (750 х 1378,00) та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Суд першої інстанції, вказавши на те, що транспортний засіб позивача не є обєктом оподаткування транспортним податком, виходив з того, що надані позивачем докази свідчать про те, що вартість транспортного засобу є меншою 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) періоду 2016 року. При цьому, такими доказами, як свідчать матеріали справи, є зроблений позивачем розрахунок на веб-сайті Мінекономрозвитку (а.с.11).

З такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитися з огляду на те, що такі докази не свідчать про середньоринкову вартість автомобіля станом на 01.01.2016р. Так, у вказаному розрахунку зазначений рік випуску транспортного засобу 2013 рік та строк експлуатації транспортного засобу 5 років. Таким чином, враховуючи визначений рік випуску та строк експлуатації транспортного засобу, можливо дійти висновку про те, що средньоринкова вартість автомобіля визначена станом на 2018 рік.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що надані позивачем докази свідчать про те, що транспортний засіб не є обєктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Як зазначено вище, середньоринкова вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Згідно п. 2 зазначеної методики середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013р. №403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 14 даної методики встановлено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

З огляду на законодавчо встановлений порядок визначення середньоринкової вартості транспортних засобів, суд першої інстанції обґрунтовано вжив заходів щодо витребування від Мінекономрозвитку інформації, яка б підтверджувала або спростовувала той факт, що транспортний засіб позивача був обєктом оподаткування у 2016 році.

Але, отриману від Мінекономрозвитку інформацію (а.с.36-56) суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав їй жодної оцінки.

В той же час, з вказаної інформації вбачається, що на виконання вимог законодавства, у 2016 році Мінекономрозвитку було здійснено розрахунок середньоринкової вартості транспортних засобів, у тому числі на підставі Методики, затвердженої постановою КМУ №66, інформацію щодо середньоринкової вартості транспортних засобів було доведено до ДФС та забезпечено роботу офіційного веб-сайту в режимі, який давав змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля. При цьому, з вказаної інформації вбачається, що автомобіль автомобіля марки Porsche моделі Cayenne, обєм двигуна 4,1куб.см. (дизель) зі строком експлуатації до 5 років, відноситься до переліку автомобілів, середньоринкова вартість яких у 2016 році перевищувала 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що транспортний засіб позивача був обєктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, оскільки його вартість перевищувала 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) періоду 2016 року і така вартість визначена уповноваженим на це органом.

З приводу пояснень позивача щодо неможливості застосування у 2016 році Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою КМУ №66, суд апеляційної інстанції вважає за можливе послатися на правову позицію Верховного суду, яка висловлена у постанові від 27.03.2018р. (справа №826/12417/16) та згідно якої правове навантаження цього документу (Методики №66) має допоміжний характер для визначення обєкту оподаткування, його окремих елементів, внаслідок чого прийняття цього документу після 1 лютого 2016 року на виконання положень Податкового кодексу України не виключає можливість її застосування з огляду на положення, закріпленні частиною другою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що транспортний засіб позивача не був обєктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що з урахуванням положень пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 ст.12 ПК України, транспортний податок не може справлятися у 2016 році, оскільки рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення такого податку, не було оприлюднене у визначені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України строки, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, такі висновки суду зроблені з огляду на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.07.2016р. №7/11 було внесені зміни до рішення міської ради від 27.12.2010р. №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», також в частині визначення обєкта оподаткування транспортного податку згідно статті 267 Податкового кодексу України. З огляду на дату прийняття рішення, суд дійшов висновку про те, що справляння транспортного податку можливе лише з з наступного бюджетного періоду, тобто лише з 01 січня 2017 року.

З приводу таких висновків суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015р. №3/65 було внесено зміни до рішення міської ради від 27.12.2010р. №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», та п.п.3.2 п.3 викладено в такій редакції: «Обєкт оподаткування, платників податку, податковий період та інші обовязкові елементи транспортного податку згідно ст..ст.46-49, 267 Податкового кодексу України».

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.07.2016р. №7/11 було внесені зміни до рішення міської ради від 27.12.2010р. №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», також в частині визначення обєкта оподаткування транспортного податку згідно статті 267 Податкового кодексу України. При цьому, п.п.3.2 п.3 викладено в такій самій редакції, як і в рішенні від 15.07.2015р. №3/65.

Таким чином, Дніпропетровська міська рада рішенням від 13.07.2016р. №7/11 фактично привела у відповідність акт органу місцевого самоврядування вимогам закону та визначила, що обєкт оподаткування визначається відповідно до ст..267 ПК України.

Отже, вказаним рішенням органу місцевого самоврядування не встановлювалися нові місцеві податки та їх елементи.

Щодо правового регулювання питання встановлення місцевих податків, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України транспортний податок (який входить до структури податку на майно) належить до системи місцевих податків.

Згідно п.8.3 ст.8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В той же час, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону Україну «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VІІІ, прямо передбачено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Таким чином, висновки суду першої інстанції про неможливість нарахування податкових зобовязань у 2016 роках з огляду на не оприлюднення органом місцевого самоврядування рішення у строки, які визначені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, є безпідставним.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що пункт 4 Прикінцевих положень Закону Україну «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VІІІ не належить до податкового законодавства, а тому не може застосовуватися при визначенні правомірності нарахування контролюючим органом транспортного податку у 2016 році.

З такими аргументами позивача суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п.7.3 ст.7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Отже, закони України, якими вносяться зміни до Податкового кодексу України, становлять структуру податкового законодавства.

Законом від 24.12.2015 №909-VІІІ вносилися зміни саме до Податкового кодексу України, у тому числі і щодо особливостей справляння місцевих податків у 2016 році, у звязку з чим вказаний закон підлягає застосуванню у питаннях щодо правомірності нарахування контролюючим органом податкових зобовязань з транспортного податку у 2016 році.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року по справі №804/1912/18 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст.329 КАС України.

Повне судове рішення складено 01.11.2018р.

Головуючий суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк