Справа № 826/4794/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4794/18 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2018 року (повний текст виготовлено 29 серпня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИЛА:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати підписаний ним контракт із Міністерством оборони України недійсним, або таким, що втратив свою чинність, зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби у запас.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, у якому визнати порушення його прав, свобод та законних інтересів відповідачем, визнати підписаний позивачем контракт із Міністерством оборони України від 18 жовтня 2013 року недійсним, або таким, що втратив свої законні підстави, встановити точну дату втрати чинності підписаною позивачем контракту із Міністерством оборони України від 18 жовтня 2013 року.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити в силі, зазначаючи, що 18 жовтня 2016 року на добровільних засадах, за згодою двох сторін було продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2013 року між Міністерством оборони України в особі начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с.25), відповідно до п.3 якого цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки.

Наказом начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) від 18 жовтня 2013 року №202 (а.с.26) позивачу присвоєно первинне військове звання солдат, зараховано до складу Збройних Сил України та призначено на посаду водія 3 автомобільного відділення 3 автомобільного взводу 2 автомобільної колони Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України.

18 жовтня 2016 року за згодою сторін продовжено дію вказаного контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, про що у контракті наявний особистий підпис позивача (а.с.25 зворот).

Наказом начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) від 18 жовтня 2016 року №299 (а.с.27) позивачу продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації та часу необхідного для прийняття рішення щодо укладання нового контракту або звільнення зі служби у запас.

19 березня 2018 року позивач звернувся до командира 2 автомобільного взводу 1 автомобільної колони начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України із рапортом (а.с.28) щодо прийняття рішення про звільнення його з військової служби у запас у зв`язку із набуттям права на звільнення відповідно до п.2 р.2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби».

Вважаючи, що відповідачем при продовженні строку дії контракту порушено його права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про обґрунтованість продовження дії контракту позивача понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації із посиланням на положення п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

В силу вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з ч.1 ст.4 вказаного Закону Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Строки військової служби визначаються у ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до ч.2 якої для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки; для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років; для курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів - час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу; для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.

Згідно ч.3 наведеної статті для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (в редакції, чинній на момент укладанні контракту з позивачем) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, абз.1 п.2.12 якої встановлено, що контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених пунктом 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до абз.3 п.2.12 вказаної Інструкції не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту командування військової частини повинно попередити військовослужбовця про намір не укладати з ним новий контракт про проходження військової служби. У разі невиконання цієї вимоги командування військової частини не може відмовити військовослужбовцю в укладенні нового контракту про проходження військової служби.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, відповідно до п.35 якого контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «г», «е», «є», «ж» і «и» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

2) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з» та «к» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно п.«а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 ст.1 вказаного Закону визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17 березня 2014 року виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, пунктом 8 якого встановлено, що він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 18 березня 2014 року). Згідно п.3 вказаного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

06 травня 2014 року Указом виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 07 травня 2014 року).

Указом Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22 липня 2014 року (набрав чинності 24 липня 2014 року), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року №15 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року набрав чинності 20 січня 2015 року).

Згідно п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Таким чином, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, а тому дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, на момент підписання позивачем погодження з продовженням дії контракту понад встановлений строку) під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Таким чином, на момент закінчення трирічного строку, встановленого контрактом від 18 жовтня 2013 року, звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку з закінченням строку дії контракту під час дії особливого періоду не передбачалось.

Законом України від 06 грудня 2016 року №1769-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби», який набрав чинності 07 січня 2017 року, п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» доповнено трьома новими абзацами такого змісту:

«и) які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання;

і) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

ї) які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону».

В той же час, п.2 р.ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону встановлено, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, зокрема, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З аналізу наведених норм законодавства України, що регулює спірні правовідносини, вбачається, що із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби», стало можливим звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду, якщо строк контракту таких військовослужбовців закінчився та вони не висловили бажання продовжувати військову службу, однак встановлено додаткову умову, а саме, якщо дію контракту було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, такі військовослужбовці мають вислужити не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту.

Колегія суддів зазначає, що на момент звернення позивача з рапортом від 19 березня 2018 року про звільнення його з військової служби в запас, ОСОБА_1 вислужив менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, оскільки зазначений строк сплинув лише 18 квітня 2018 року, а тому у відповідача були відсутні законодавчі підстави для звільнення ОСОБА_1 зі служби у запас.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачем повідомлено та позивачем визнано, що станом на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції дію укладеного між сторонами контракту від 18 жовтня 2013 року було припинено та ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас.

З огляду на викладені обставини, враховуючи відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби у запас на момент подачі рапорту (19 березня 2018 року) та на момент подачі адміністративного позову (23 березня 2018 року) та беручи до уваги, що позивач на даний час вже звільнений з військової служби у запас, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції, а тому вимоги апеляційної скарги в частині визнання порушення прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_1 відповідачем та встановлення точної дати втрати чинності контракту від 18 жовтня 2013 року не підлягають задоволенню, оскільки не були заявлені в суді першої інстанції.

Разом з тим, повноваження суду при вирішенні справи, визначені ст.245 КАС України, та до них не належить визнання недійсним або таким, що втратив чинність контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України укладеного 18 жовтня 2013 року між позивачем та Міністерством оборони України, який не є ні нормативно-правовим актом, ні індивідуальним актом, а тому вимоги позивача в частині визнання підписаний ним контракт із Міністерством оборони України недійсним, або таким, що втратив свою чинність, задоволенню не підлягають.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма