Справа № 631/1117/18
Суддя: Трояновська Т. М.
Дата ухвалення: 2018-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

номер провадження 2-а/631/79/18
справа 631/1117/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - М'ячиної Ю.В.,

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Нововодолазького районного суду Харківської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського взводу № 1 роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українисержанта поліції Молодцова Антона Олександровича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2018 року за вх. № 4842/18-вх на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_2, в якому останній просить скасувати постанову поліцейського взводу № 1 роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українисержанта поліції Молодцова Антона Олександровича в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 343414 від 21.09.2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21.09.2018 року близько 08 години 00 хвилин він керуючи своїм автомобілем Renault Master державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по автошляху М - 03 сполученням Київ - Харків - Довжансьий, в с. Пісочин був зупинений автомобілем патрульної служби поліції. Після зупинки транспортного засобу до нього підійшов поліцейський та повідомив, що під час руху при приближенні транспортного засобу із увімкнутим проблисковим маячком синього кольору він не дав йому дорогу та не забезпечив безперешкодний проїзд, чим допустив порушення п. 3.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

На заперечення позивача щодо відсутності у нього об'єктивної можливості відразу забезпечити безперешкодний проїзд автомобілю поліції, у зв'язку із рухом інших транспортних засобів, відповідач не відреагував та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 343414 від 21.09.2018 року.

Позивач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення серіїВР № 343414 від 21.09.2018 року, винесена поліцейським взводу № 1 роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українисержантом поліції Молодцовим А.О. є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_2 у позові зазначив, що рухаючись в той день по лівій смузі автодороги Київ - Харків - Довжансьий в с. Пісочин, паралельно по правій смузі руху також рухались декілька транспортних засобів в попутному напрямку, та декілька автомобілів рухались попереду його транспортного засобу позивача, що виключало можливість швидко та безперешкодно, не порушуючи Правил дорожнього руху та не створюючи аварійної ситуації, відразу забезпечити безперешкодний проїзд транспортному засобу поліції.

Також позивач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення серіїВР № 343414 від 21.09.2018 року складена з порушеннями вимог ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки не містить відомостей про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, в ній не зазначено особу, що керувала транспортним засобом та відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи. Крім того, під час розгляду справи, поліцейським взводу № 1 роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українисержантом поліції Молодцовим А.О. в порушення вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення не було враховано обставин вчинення правопорушення, вини позивача та обставин, що помішують чи обтяжують його відповідальність, тобто фактично не були перевірені вимоги, що містяться у ст.ст. 17 - 22, 33 - 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач, ОСОБА_2, в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні тим, що викладені ним в позові.

Відповідач, поліцейський взводу № 1 роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українисержант поліції Молодцов Антон Олександрович, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.ст. 124 - 127, ч. 1 ст. 268 КАС України, в судові засідання, що були призначені на 11.10.2018 року та 29.10.2018 року, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. На пропозицію суду подати відзив на позовну заяву, відповідно до ст. 162 КАС України, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) та матеріали відеофіксації з нагрудної камери інспектора поліції під час складення та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушеннята/або відеозапису з відеореєстратора, розміщеного в транспортному засобі патрульної поліції, що підтверджують заперечення проти позову, відповідач не відреагував. Ніяких клопотань, у тому числі щодо відкладення розгляду справи, на адресу суду не надходило.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження на адресу суду також не було.

Провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності відноситься до категорії термінових адміністративних справ і розглядаються з урахуванням положень § 2 Глави 11 Розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Аналогічні приписи містить й ч. 3 ст. 205 КАС України.

Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації відповідачем по справі своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання явки відповідача обов'язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.3 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом № 1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III вказаної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч. 3 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктами 9, 10 Розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 1 та 2 Розділу ІV зазначеної Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до п. 8, п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа органу поліції відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

З аналізу даних положень законодавства вбачається, що уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення згідно передбаченої законом форми, де зазначаються усі необхідні відомості, після чого вона підлягає підпису особою, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення.

Відповідно до імперативних приписів ч. 2 та ч. 3 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З копії постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 343414 від 21.09.2018 року судом встановлено, що 21 вересня 20__ року о 08 годині 07 хвилин на 470 км автодороги Київ - Харків - Довжанський (М 03) водій керував транспортним засобом та при наближенні позаду транспортного засобу із ввімкненим проблисковим маячком синього кольору та спеціальним звуковим сигналом, не надав дорогу щоб забезпечити безперешкодний проїзд, чим порушив п.3.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (а.с. 5).

Отже, в постанові не зазначено повну дату вчинення адміністративного правопорушення та відсутній опис обставин, установлених під час розгляду справи, що в свою чергу суперечить вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, згідно п.10 розділу XIII Інструкції при заповнення в письмовій формі постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, ім'я, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, ім'я, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами.

Однак, дослідивши наявну в матеріалах справи копію постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 343414 від 21.09.2018 року, судом встановлено, що така заповнена нерозбірливим почерком, не дотримано вимоги здійснення записів друкованими літерами та містами вона взагалі є такою, що неможливо її прочитати, зокрема розділ 8.

Що стосується обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 с. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то згідно пояснень позивача, викладених у позовній заяві та у судовому засіданні, 21 вересня 2018 року близько 08 години 00 хвилин керуючи своїм автомобілем Renault Master державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по лівій смузі автошляху М - 03 Київ - Харків - Довжансьий, в населеному пункті с. Пісочин, перед постом патрульної служби, він у дзеркалі бокового огляду побачив транспортний засіб поліції з ввімкненим проблисковим маячком синього кольору, проте швидко та безперешкодно, не порушуючи Правил дорожнього руху та не створюючи аварійної ситуації, відразу забезпечити безперешкодний проїзд цьому транспортному засобу не виявилось можливим, оскільки паралельно по правій смузі руху також рухались декілька транспортних засобів в попутному напрямку, та декілька автомобілів рухались попереду його транспортного засобу. На зазначені обставини, поліцейський патрульної служби при розгляді справи про адміністративне правопорушення уваги не звернув, не надав можливості викласти свої письмові пояснення та виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З розділу 8 постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 343414 від 21.09.2018 року вбачається, що в даному конкретному випадку, до постанови не було додано жодного доказу на підтвердження винуватості позивача по справі, окрім якихось пояснень, які неможливо прочитати. Посилання на здійснення відеофіксації порушення зазначена постанова також не містить.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, тобто прийняте на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на те, що відповідачем до суду також не надано жодного доказу на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, то оскаржувана постанова не може вважатися такою, що прийнята із дотриманням завдань та процедури провадження по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

За змістом ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 3 ст. 77 КАС України встановлено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року від відповідача було витребувано відеозапис знагрудного відеореєстратора поліцейського та/або відеозапис з відеореєстратора розміщеного в транспортному засобі патрульної поліції, яким зафіксовано факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, ніяких відеозаписів події чи процедури розгляду справи до суду не надходило.

Також слід зауважити, що відповідності до ч.1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3, 5 статті 122 цього Кодексу розглядаються органами Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення , і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. (ч.2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Приписами ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення справи про адміністративні правопорушення надано визначення адміністративного правопорушення (проступку) як протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб'єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Посадова особа, яка виносить постанову, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395).

В судовому засіданні встановлено, що при розгляді відповідачем справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не було належних, достовірних та достатніх даних про наявність в діях останнього ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, встановленого ст. 62 Конституції України та діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 17 червня 2011 року у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача при розгляді адміністративної справи щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення відповідно до ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу, не відповідали вимогам діючого законодавства, тому є підстави для задоволення позову і скасування оскарженої постанови.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, статтями 2, 8, 9, 77, 78, 125 - 127, 194, 229, 242 - 246, 255, 268, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 9, 122, 222, 251, 252, 254, 280, 283, 284, ч. 3 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до поліцейського взводу № 1 роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українисержанта поліції Молодцова Антона Олександровича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 343414 від 21.09.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн., винесену поліцейським взводу № 1 роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українисержантом поліції Молодцовим Антоном Олександровичем.

Справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення відповідно до ч. 4 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області.

Відповідач: поліцейський взводу № 1 роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержант поліції Молодцов Антон Олександрович, місцезнаходження Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України: 61033 м. Харків вул. Шевченка, 315-А, адреса електронна пошти -

Суддя Т.М. Трояновська