Справа № 815/5815/15
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №815/5815/15

адміністративне провадження №К/9901/12316/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Кравчука В.М.,

суддів: Анцупової Т.О., Стародуба О.П.,

розглянув в порядку письмового провадження справу № 815/5815/15 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу м. Києва Єгорової Марини Євгенівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання неправомірними та скасування рішення і запису про право власності.

І. РУХ СПРАВИ

1. 23.09.2015 ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу м.Києва Єгорової Марини Євгенівни, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор плюс про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання неправомірним та скасування запису про право власності.

2. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

3. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

4. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу м. Києва Єгорової Марини Євгенівни про державну реєстрацію прав та обтяжень від 19.06.2015 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор плюс. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

5. 04.05.2016 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга третьої особи на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016.

6. У касаційній скарзі третя особа просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2015.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.06.2016 відкрито провадження у справі. Станом на 31.10.2018 жодних позицій від сторін не надходило..

Третьою особою було заявлено клопотання про розгляд справи за його участі. Однак ухвалою від 29.10.2018 в задоволені клопотання було відмовлено.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0315/0408/71-074 (а.с.167-171).

9. За умовами кредитного договору від 17.04.2008 №0315/0408/71-074 Банк зобовязується надати Позичальнику (ОСОБА_2) грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 70 000 доларів США на строк з 17.04.2008 по 16.04.2029 включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

10. 22.04.2008 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

11. 22.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №0315/0408/71-074-Z-1 (а.с.148-149).

12. Відповідно до п.2 зазначеного договору іпотеки на забезпечення виконання основного зобовязання, Іпотекодавець (ОСОБА_2) передала в іпотеку Іпотекодержателю (Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк») належну їй на праві власності квартиру під номером АДРЕСА_1, належну Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 22.04.2008 Р№6368, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 22.04.2008 №2852765.

13. 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15 від 28.11.2012(а.с.150-163), згідно п.2.1 якого банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку.

14. 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами та згідно додатку №1 до зазначеного договору ПАТ «Сведбанк» відступив свої права вимоги заборгованості, зокрема, з позичальника ОСОБА_2 по кредитному договору від 17.04.2008 №0315/0408/71-074 ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а.с.165-166).

15. 01.11.2014 ТОВ ФК Вектор плюс за вих. №01/11-14 було направлено на адресу ОСОБА_2 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, в якому товариство запропонувало позивачу добровільно у тридцятиденний строк з моменту отримання вказаного листа погасити борг за кредитним договором від 17.04.2008, та повідомило, що у разі невиконання такої вимоги товариство має намір набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або продати вищевказане майно в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Вимоги викладені, у листі ТОВ ФК Вектор плюс виконані не були.

16. 19.06.2015 ТОВ ФК Вектор плюс як іпотекодержатель звернулося до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу м.Києва Єгорової Марини Євгенівни з заявою №11946211 про державну реєстрацію виникнення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у звязку зі зверненням стягнення на Предмет іпотеки за кредитним договором №0315/0408/71-074 (а.с.178-180).

17. 19.06.2015 о 12:02 год. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №22219365, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 за ТОВ ФК Вектор плюс, про що було зроблено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10103673 (а.с.181-182).

18. Також, 19.06.2015 ТОВ ФК Вектор плюс було надано приватному нотаріусу Київського нотаріального округу м.Києва Єгоровій Марині Євгенівні заяву №11947326 про припинення іпотеки нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на задоволення якої нотаріусом було зроблено запис про припинення іпотеки 19.06.2015 о 12:18 год., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 183-184).

19. Не погоджуючись з прийнятим приватним нотаріусом рішенням про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, позивачка оскаржила його до суду першої інстанції, посилаючись на його протиправність та необґрунтованість.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

20. В обґрунтування позовних вимог Позивач покликається на те, що 17.04.2008 між нею та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір №0315/0408/71-074, у відповідності до якого позивач отримала грошові кошти у вигляді кредиту для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1. Також позивач зазначала, що 22.04.2008 нею було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири та договір іпотеки №0315/0408/71-074-Z-1, у відповідності до якого вона передала іпотекодержателю ВАТ«Сведбанк» квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

21. ОСОБА_2 в адміністративному позові зазначала, що між ТОВ ФК Вектор плюс, який зазначав себе як правонаступника ПАТ «Сведбанк», та нею існував судовий спір щодо суми заборгованості, однак ухвалою Жовтоводського районного суду Дніпропетровської області від 12.08.2015р. у справі №0414/3070/2012 позовну заяву ТОВ ФК Вектор плюс про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у розмірі 715 521 грн. було залишено без розгляду.

Позивач зазначала, що всупереч ч.2 ст.24 Закону України «Про іпотеку» жодних повідомлень про відступлення права вимоги від банку та товариства відносно укладеного нею з ВАТ «Сведбанк» кредитного договору №0315/0408/71-074 від 17.04.2008 та договору іпотеки №0315/0408/71-074-Z-1 від 22.04.2008 не отримувала, а також не отримувала повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

22. На думку позивача, приватний нотаріус Київського нотаріального округу м.Києва Єгорова М.Є. порушила правила вчинення державної реєстрації прав та їх обтяжень, та, прийнявши оскаржуване рішення, виконала функції, які не віднесені до її повноважень, а до компетенції державних реєстраторів прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

23. Відповідач Приватний нотаріус Київського нотаріального округу м. Києва Єгорова М.Є. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у запереченнях на адміністративний позов від 29.09.2015 № еп/1922/15.

24. Зазначає, що оскаржуване рішення прийняте відповідно та у порядку встановленого чинним законодавством України. А саме, на думку відповідача, примусового відчуження майна не було, оскільки при підписанні Договору іпотеки ОСОБА_2 у присутності приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. позивач добровільно передала предмет іпотеки у власність іпотекодержателя.

25. Крім того, відповідач зазначала, що ч.2 ст.4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та абз. 6 п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 за №868 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що є похідними від права власності, проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно відповідно до вимог цього Порядку, до похідного права від права власності відноситься і іпотека.

Відповідач також зазначила, що право власності зареєстроване на підстав ст.37 Закону України «Про іпотеку», оскільки іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набутті права власності на предмет іпотеки.

26. Третя особа ТОВ ФК Вектор плюс вважала необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2, зазначивши, що ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ ФК Вектор плюс відповідно до договору факторингу №15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до позивача за зобовязаннями по кредитному договору №0315/0408/71-074 та Іпотечному договору.

Також, ТОВ ФК Вектор плюс зазначено, що стягнення на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, яким і скористалось ТОВ ФК Вектор плюс надавши відповідачу вичерпний перелік документів необхідних для реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

27. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що приватний нотаріус діяв у межах повноважень, правомірно та обґрунтовано, а тому рішення про державну реєстрацію права власності скасуванню не підлягає.

28. Суд апеляційної інстанції не погодився з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

29. Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до п.12.3.1 Договору іпотеки №0315/0408/71-074-Z-1 від 22.04.2008 було передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з п.11 зазначеного Договору іпотеки сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений Основним зобовязанням, Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобовязанням та цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобовязання (як основного боргу так і процентів за ним). При настанні зазначених у абзаці першому цього пункту договору випадків Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим Договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору.

30. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

31. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

32. Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

33. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

34. З огляду на викладені положення чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення законодавства, встановлено, що законодавець чітко визначив, що нотаріуси України мають повноваження щодо проведення реєстрації права власності, користування нерухомим майном, усіх інших речових прав і їх обтяжень лише безпосередньо під час вчинення нотаріальної дії. Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем виключно із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

35. В свою чергу, як встановлено з матеріалів справи, в даному випадку, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу нотаріальна дія, передбачена Законом України «Про нотаріат», з нерухомим майном не вчинялася. Отже, рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є протиправним, у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

36. Зважаючи на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прийняте приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною рішення від 19.06.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №22219365, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 за ТОВ ФК Вектор плюс, про що було зроблено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10103673 підлягає скасуванню.

37. Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що 01.11.2014 за №01/11-14 ТОВ ФК Вектор плюс було направлено на адресу ОСОБА_2 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.176). Згідно зазначеного повідомлення ТОВ ФК Вектор плюс повідомило ОСОБА_2 про те, що ТОВ ФК Вектор плюс придбало право вимоги заборгованості по Кредитному договору №0315/0408/71-074 від 17.04.2008 на підставі договору факторингу №15 від 28.11.2012, укладеного з АТ «Сведбанк», є іпотекодержателем нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки № 0315/0408/71-074-2-1 від 17.04.2008, яким забезпечено виконання зобовязань по зазначеному кредитному договору.

38. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вказане поштове відправлення з повідомленням про намір звернути стягнення на предмет іпотеки було вручено ОСОБА_2 особисто 04.12.2014 за місцем проживання АДРЕСА_1 (а.с. 27, 173). Однак, в ході розгляду справи не було встановлено належного повідомлення позивача про відступлення права вимоги, а саме про те, що право вимоги заборгованості по кредитному договору №0315/0408/71-074 від 17.04.2008 було відступлено ПАТ «Сведбанк» Товариству з обмеженою відповідальністю ФК Вектор плюс згідно укладеного договору факторингу №15 від 28.11.2012, укладеного з АТ «Сведбанк».

39. Наявний в матеріалах справи Список згрупованих рекомендованих відправлень (листи рекомендовані) з відміткою прийняття установою поштового зв'язку, згідно якого ОСОБА_2 нібито направлено повідомлення про відступлення права вимоги, не може вважатись належним доказом, з огляду на те, що по-перше, з вказаного Списку не можливо встановити, що саме було відправлено позивачеві. По-друге, відправлення вказаної кореспонденції здійснювалось ТОВ «Франко-Пак», а не ПАТ «Сведбанк». При цьому, встановити яке відношення вказане товариство має до ПАТ «Сведбанк» не виявилось можливим.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

40. Третя сторона у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями суду апеляційної інстанції та вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, адже:

А) Відповідач мав усі необхідні повноваження, тому апеляційний суд помилково наголошує про необхідність окремих нотаріальних дій та необхідність їх здійснення відповідачем;

Б) суд апеляційної інстанції неправомірно не прийняв до уваги не тільки наявність доказів належної поштової відправки, проігнорував можливість здійснення дій на підставі наданих довіреностей, укладених договорів на представництво інтересів, надання послуг тощо, але й зробив неналежний висновок про те, що наявність або не наявність повідомлення позивача про відступлення права вимоги взагалі має відношення до справи та впливає на визнання недійсним оскаржу вальних дій Відповідача.

В) суд апеляційної інстанції неналежним чином дослідив обставини справи, невірно витлумачив норми права, здійснивши неправильну правову кваліфікацію спору.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

41. Оцінюючи матеріали справи Суд доходить висновку, що фактичною підставою звернення до суду стали протиправні, на думку позивача, реєстраційні дії відповідача, які порушують його право власності на квартиру під номером 113, що знаходиться в м.Одесі по вул. Марсельська 1.

42. Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

43. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

44. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

45. На підставі п. 7 ч. 1 статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

46. Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

47. Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

48. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

49. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

50. Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

51. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

52. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

53. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

54. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень; далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

55. Враховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного), на момент звернення до суду право власності на спірну квартиру перейшло до третьої особи у справі, Велика Палата Верховного Суду, в аналогічній справі № 817/2398/15, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

56. Така позиція Суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постанові від 11.09.2018 у справі № 817/2398/15.

57. У справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли не у звязку із спірністю реєстраційних дій, а у звязку зі спірністю їх підстави звернення стягнення на предмет іпотеки. Ці правовідносини є майновими, виникли між сторонами договору іпотеки та не можуть бути предметом спору у адміністративному судочинстві.

58. Суд також звертає увагу, що звернувшись з позовом, позивач має на меті захистити своє право власності на заставлену квартиру шляхом скасування реєстрації речового права, належного третій особі. Позов до суду фактично спрямований на позбавлення третьої особи речових прав на майно. Відтак, саме ТОВ «ФК «Вектор плюс» повинно бути відповідачем.

59. У справі, яка розглядається, ТОВ «ФК «Вектор плюс» має статус третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача. Судами не враховано, що статус сторін та третіх осіб не є тотожним і відрізняється ступенем впливу судового рішення на їх права та інтереси. Рішення суду обовязково впливає на права та обовязки сторін одна щодо одної, і лише може (з різним ступенем ймовірності) вплинути на права або інтереси третіх осіб.

60. За таких обставин Суд вважає, що права, які позивач вважає порушеними, порушені не державною реєстрацією, а діями третьої особи, тому без правової оцінки відносин між позивачем та третьою особою спір не може бути вирішено, а майнове право не може бути захищене ефективно.

61. Звернення до суду має на меті захист прав особи від порушень з боку субєкта владних повноважень. Звернення до суду не може використовуватися як засіб позбавити іншу особу належних їй прав, навіть не безспірних, без предявлення позову саме до такої особи. Судовий захист прав одних осіб не може призводити до порушення прав інших.

62. За таких обставин Суд вважає, що між позивачем та відповідачем (субєктом владних повноважень) немає спірних правовідносин, а спір між позивачем та третьою особою не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

63. Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обовязковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Керуючись ст. 343, 349, 354, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» задовольнити частково.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №815/5815/15 скасувати.

3. Провадження у справі № 815/5815/15 закрити.

4. Розяснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції судів загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя О.П. Стародуб