Справа № 2540/2622/18
Суддя: Троян Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2622/18 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та «NIBULON S.A.» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Чернігівський» до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій державного виконавця та зобов'язання утримуватись від вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Сіренка Сергія Володимировича щодо вимог надання інформації та виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський», для надання пояснень;

2) заборонити службовим особам відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які протиправні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» та його посадових осіб в межах виконавчого провадження №55583162.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко Сергій Володимирович, вчиняючи виконавчі дії щодо витребування у позивача інформації стосовно іншого боржника та викликаючи позивача для надання пояснення щодо відмови у надані витребуваної інформації, діяв протиправно, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов'язку особи, яка не є стороною виконавчого провадження та не є особою, яка залучалася до проведення виконавчих дій, надавати таку інформацію.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Сіренка Сергія Володимировича щодо вимоги про надання інформації від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23 та виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський», викладеного в листі від 06.07.2018 № 55583162/20.1-4/23, для надання пояснень.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в частині задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, не встановив, яке конкретно право чи інтерес позивача та в якій мірі вимогою державного виконавця від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23 порушено його права та не встановивши в оспорюваних процесуальних діях державного виконавця жодних невідповідностей вимогам частини другої статті 2 КАС України безпідставно визнав їх протиправними.

Крім того, вказує, що оспорюваний виклик державного виконавця від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23 адресований не позивачу як юридичній особі, а керівнику позивача як посадовій особі.

Також, в апеляційній скарзі відповідач вказує, що його повноваження передбачені п. 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, окружний суд не надав оцінки поданим доказам про те, що кінцевим бенефіціарним власником позивача у даній справі і ПАТ «Компанія «Райз» є одна і та ж особа, шо вказує на пов'язаність вказаних осіб та можливе існування у ТОВ «торговий дім «Чернігівський» юридичного інтересу у невиконані вимог державного виконавця.

При цьому, суд першої інстанції також порушив норми процесуального права, оскільки помилково розглянув дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження та помилково застосував до спірних правовідносин статтю 287 КАС України.

Більш того, апелянт зазначає про те, ним не подавалось клопотання про заміну неналежного відповідача - державного виконавця на належного відповідача - Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та станом на 20.08.2018 відповідач не був належним повідомлений про час і місце судового засідання.

Компанія «NIBULON S.A.», також подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в частині задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт послався на те, що рішення суду першої інстанції безпосередньо вплине на права та інтереси «NIBULON S.A.», як стягувача у виконавчому провадженні №55583162 з примусового виконання виконавчого листа №759/16206/14-ц від 28.12.2017.

При цьому, судом першої інстанції протиправно не залучено «NIBULON S.A.» у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Також апелянт вказує на те, що позивач не стороною чи є учасником виконавчого провадження №55583162 та особою, яка залучається до виконавчих дій, а тому справа не підлягала розгляду у порядку, передбаченого статтею 287 КАС України.

Крім того, суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі в порушення вимог статті 171 КАС України не зазначив, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатись справа.

При цьому, положення п. 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягали застосуванню, оскільки позивач не є ні банківською установою, ні іншою фінансовою установою в розумінні положень вказаного закону.

У письмових поясненнях старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. зазначив, що відповідно до п. 3 та 14 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

На момент виникнення спірних правовідносин законодавством України не встановлено жодних обмежень періодів, за які може бути витребувана відповідна інформація.

Відтак, не можуть бути визнані судом протиправними дії державного виконавця по виклику керівника ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» як фізичної особи, так як даний виклик не порушує права позивача як юридичної особи, а відтак визнання неправомірності таких дій не є належним способом судового захисту підприємства від порушення з боку відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу «NIBULON S.A.» позивачем зазначено, що державний виконавець вийшов за межі наданих йому повноважень Законом України «Про виконавче провадження» та обрав не передбачені пунктом 21 частини третьої статті 18 та частини п'ятої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» способи отримання необхідної йому інформації, а звернувся із даною вимогою до позивача, відносно якої вказаним законом не передбачено обов'язок особи, яка не є стороною виконавчого провадження надавати таку інформацію.

Позивач вказує, що рішення суду першої інстанції не позбавляє можливості відповідача виконувати свої обов'язки за умови дотримання визначених вказаним Законом порядків та способів отримання інформації.

Оскільки позивач не є органом чи установою, визначеною у частинах другою та третьою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», тому направлення на адресу позивача вимоги про надання інформації щодо майна божника є протиправною.

Крім того, на думку позивача, апеляційна скарга компанія «NIBULON S.A.» не містить інформації та належних доказів того, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права, свободи та інтереси компанії «NIBULON S.A.», тому просить на підставі п. 3 частини першої статті 304 КАС України закрити провадження за апеляційною скаргою.

Відповідно до частини першої ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо заборони службовим особам відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які протиправні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» та його посадових осіб в межах виконавчого провадження №55583162, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №55583162 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/16206/14-ц, про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23.05.2014 №4323(і), відповідно до якого з ПАТ «Компанія «Райз» на користь компанії «NIBULON S.A.» слід стягнути збитки в розмірі 17 536 000 доларів США і складні відсотки на цю суму, а також витрати на арбітраж.

06 червня 2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко Сергієм Володимировичем на адресу ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» направлена вимога № 55583162/20.1-4/23, якою вимагалось протягом трьох днів з моменту отримання цієї вимоги надати відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наступну інформацію:

- перелік договорів оренди, укладених між ПАТ «Компанія «Райз» і ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» із зазначенням строку їх дії та строку оренди майна;

- перелік майна ПАТ «Компанія «Райз», яке перебуває в оренді у ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів);

- місцезнаходження майна ПАТ «Компанія «Райз», яке перебуває в оренді у ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів);

- який розмір становить орендна плата, яку ПАТ «Компанія «Райз» справляє за договорами оренди майна з ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому);

- в якому розмірі ПАТ «Компанія «Райз» нарахована орендна плата за договорами оренди майна, укладеними ПАТ «Компанія «Райз» з ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому);

- в якому розмірі ПАТ «Компанія «Райз» отримано орендну плату від ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому);

- на які рахунки ПАТ «Компанія «Райз» відбулось зарахування орендної плати, отриманої ПАТ «Компанія «Райз» від ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому);

- який розмір становить дебіторська заборгованість перед ПАТ «Компанія «Райз» від ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому).

Також у вказаній вимозі № 55583162/20.1-4/23 зазначено, що відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність встановлену статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження».

За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, винні особи несуть кримінальну відповідальність згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України (а.с. 14-15 Том I).

Позивач листом від 14.06.2018 № 85 повідомив, що з урахуванням того, що ТОВ «Торговий Дім «Чернігівський» не є боржником по вказаному виконавчому провадженню, тому у нього відсутній обов'язок щодо надання такої інформації (а.с. 11 Том I).

06 липня 2018 року державний виконавець направив керівнику ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» виклик за № 55583162/20.1-4/23, в якому вимагав особисто з'явитися до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 17 липня 2018 року о 10:00 год. за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 73, каб. 425 та надати державному виконавцю пояснення щодо невиконання законних вимог державного виконавця, зокрема, вимоги державного виконавця від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23 (а.с. 9-10 Том I).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є учасником чи стороною виконавчого провадження та не залучався до участі в ньому шляхом винесення державним виконавцем відповідної постанови, як це передбачено пунктом 6 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, тому вказане свідчить про протиправність дій державного виконавця щодо юридичної особи, яка не є учасником виконавчого провадження, а відтак, покладення на особу, яка не є ні боржником, ні іншим учасником виконавчого провадження, обов'язку з'явитися до державного виконавця суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження», а тому не зобов'язана виконувати вимоги державного виконавця стосовно надання інформації щодо іншого боржника.

Вказане свідчить про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича щодо вимоги про надання інформації від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23 та виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Чернігівський», викладеного в листі від 06.07.2018 № 55583162/20.1-4/23 для надання пояснень.

Разом з тим, позовна вимога про заборону службовим особам відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які протиправні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» та його посадових осіб в межах виконавчого провадження № 55583162 задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, які на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначаються Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Частиною першою статті 14 Закону №1404-VIII передбачено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За правилами частини другої вказаної статті для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 3, 14, 15 та 20 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Частиною четвертою статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно частини п'ятої статті 18 Закону №1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Колегією суддів враховано, що у відповідності до пункту 9 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Таким чином, вимога державного виконавця не є виконавчою дією, не стосується вжиття заходів примусового виконання рішення, а тому відповідач складаючи та направляючи на адресу позивача вищевказану вимогу діяв з метою розшуку майна боржника на виконання вимог статті 18 Закону №1404-VIII.

Статтею 53 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Отже, державний виконавець може звернутись до осіб, в розпорядженні яких перебуває майно чи кошти боржника, та на запит отримати у таких осіб відповідні відомості про майно боржника.

Водночас, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України не встановлено жодних обмежень періодів, за які може бути витребувана відповідна інформація.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №55583162 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/16206/14-ц, про визнання та надання згоди на виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23 травня 2014 р. № 4323А(і) про стягнення заборгованості в розмірі 17 536 000 доларів США з ПАТ «Компанія «Райз» (боржник) на користь «NIBULON S.A.» (стягувач).

За повідомленням, наданим компанією «NIBULON S.A.» державному виконавцю стало відомо, що після відкриття виконавчого провадження ПАТ «Компанія «Райз» отримувало і продовжує отримувати доходи від надання в оренду рухомого та нерухомого майна ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (а.с. 14).

При цьому, колегія суддів зазначає, що не зважаючи на те, що позивач не є учасником чи стороною виконавчого провадження, державний виконавець має право відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII звернутись до нього з вимогою щодо надання інформації, яка необхідна йому для подальшого здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження.

Оскільки предметом вимоги відповідача було витребування інформації щодо договорів оренди, укладених між ПАТ «Компанія «Райз», яка є боржником у виконавчому провадженні за №55583162, та ТОВ «Торговий дім «Чернігівський», тому державний виконавець мав право надіслати позивачу вимогу від 06.06.2018 та витребувати у останнього відповідні відомості згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не здійснював виконавчих дій.

Посилання позивача на те, що відповідач не мав права витребовувати від нього інформацію щодо дебіторської заборгованості перед ПАТ «Компанія «Райз» від ТОВ «Торговий дім «Чернігівський», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вже зазначалось, п.3 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII надає державному виконавцю повноваження на вчинення таких дій без жодних умов чи обмежень та відповідач вимагав надати інформацію виключно про укладені з ПАТ «Компанія «Райз» договори, що виключає втручання у таку господарську діяльність позивача.

При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення відповідачем територіальної юрисдикції при надісланні останнім вимоги, зважаючи на наступні обставини.

Згідно статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

У відповідності до пункту 3 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Пунктом 4 розділу I вказаної Інструкції передбачено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України.

Відтак, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наділений повноваженнями щодо надіслання вимог, пов'язаних з виконанням рішень, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича щодо вимоги про надання інформації від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23 та виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Чернігівський», викладеного в листі від 06.07.2018 № 55583162/20.1-4/23 для надання пояснень.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції також порушено норми процесуального права, оскільки відкриваючи провадження у справі в порушення вимог статті 171 КАС України, суд першої інстанції не зазначив, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатись справа.

Згідно частин першої-третьої статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Пунктами 4-6 частини дев'ятої статті 171 КАС України визначено, що про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: 4) за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа; 5) дата, час і місце підготовчого засідання, якщо справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження; 6) дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 суддею Ткаченко О.Є. відкрито провадження у справі та призначено у відкритому судовому засіданні за правилами статті 287 КАС України (а.с. 2 Том I).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 суддею Соломко І.І. прийнято справу № 2540/2622/18 до свого провадження на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та призначено розгляд даної справи у порядку статті 287 КАС України (а.с. 101 Том I).

Таким чином, суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І. приймаючи справу до свого провадження, не вчинила жодних процесуальних дій щодо визначення в якому порядку - спрощеному чи загальному буде розглядатись справа.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не подавалось клопотань про заміну неналежного відповідача з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Сіренка Сергія Володимировича на Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, та суд першої інстанції не повідомляв відповідача про дату, час та місце судового розгляду даної справи, призначеної на 20.08.2018.

Також, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи помилково застосовано норми, визначені ст.287 КАС України.

Так, за правилами частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Однак, як вже було встановлено, позивач не є учасником виконавчого провадження за №55583163 і не залучався до проведення виконавчих дій, тому вказана справа не підлягала розгляду у порядку, визначеному статтею 287 КАС України, а повинна була розглядатись за загальними правилами розгляду адміністративних справ.

Разом з тим, посилання «NIBULON S.A.» на те, що судом першої інстанції протиправно не залучено «NIBULON S.A.» у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, колегія суддів вважає помилковими, оскільки згідно ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 заяву «NIBULON S.A.» про вступ у справу в якості третьої особи повернуто заявнику без розгляду як таку, що подана без додержання вимог частини першої статті 167 КАС України (а.с. 52, 105 Том I).

Так, відповідно до правил частини першої статті 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб'єктності за відповідним законом іноземної держави (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

Твердження апелянта «NIBULON S.A.» про те, що компанія зареєстрована у Швейцарській конфедерації, а тому відсутній код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки про вказані обставини не було зазначено в заяві про вступ у справу в якості третьої особи, та згідно додатків до вказаної заяви не додано документу, що є доказом її правосуб'єктності за відповідними законами іноземної держави (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

Крім того, найменування компанії в заяві про вступ у справу в якості третьої особи зазначено на іноземній мові без перекладу, та не зазначено місцезнаходження такої юридичної особи.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що заяву «NIBULON S.A.» про вступ у справу в якості третьої особи судом першої інстанції повернуто без розгляду правомірно.

Щодо доводів відповідача про пред'явлення позову до юридичної особи ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» в той же час, як оспорюваний виклик адресований керівнику позивача, тому у справі визначено неналежного позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки керівник згідно з п. 12.6.1 Статуту ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» директор товариства у межах своєї компетенції: без доручення діє від імені товариства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами; здійснює оперативне керівництво поточною діяльністю Товариства в межах повноважень та прав, наданих йому цих Статутом; розпоряджатись майном Товариства.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційних скарг та відповідно у скасуванні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та «NIBULON S.A.» - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Чернігівський» до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій державного виконавця та зобов'язання утримуватись від вчинення певних дій - відмовити в частині задоволення позовних вимог.

В решті - рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 29 жовтня 2018 року.