Справа № 814/29/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/29/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Пред-к позивачаОСОБА_3 (адвокат, ордер)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Пятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві на Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Міністерство економічного розвитку та торгівлі України про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 24.06.2016 № 20870-13, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві, про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ або відповідач) № 20870-13 від 24.06.2016, мотивуючи його тим, що у 2016 році у її власності не було транспортного засобу - об'єкту оподаткування транспортним податком, тому у ДПІ не було підстав для нарахування відповідного податку в сумі 25 000 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано прийняте 24.06.2016 року Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення № 20870-13.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що ДПІ вірно визначено обєкт оподаткування, базу оподаткування (1 автомобіль), податковий період (2016 рік) та ставку транспортного податку (25 000, 00 грн.).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2015 підрозділ МВС - (4801) ВРЕР м. Миколаїв зареєстрував Автомобіль за позивачем.

Податковим повідомленням-рішенням від 24.06.2016 № 20870-13 ДПІ, з посиланням на підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункт 267.6.2 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, визначила позивачу суму податкового зобов'язання за транспортним податком з фізичних осіб за 2016 рік - 25 000 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначення позивачу податку в сумі 25 000 грн. було би правомірним, якби ДПІ, згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, довела те, що: - визначена Мінекономрозвитку за Методикою середньоринкова вартість Автомобіля перевищила суму 1 033 500 грн.; - інформацію про те, що середньоринкова вартість Автомобілю перевищила суму 1 033 500 грн., було розміщено на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку; - Мінекономрозвитку до 1 лютого 2016 передало до ДФС інформацію про те, що середньоринкова вартість Автомобіля перевищила суму 1 033 500 грн; - автомобіль перебував у власності позивача протягом 2016 року. Однак, ці факти відповідач не довів, тому суд першої дійшов висновку про те, що рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Пятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Податкового кодексу України визначені основні засади, на яких ґрунтується податкове законодавство України. Зокрема, до основоположних принципів податкового законодавства належать:

- визначений в п. п. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 Кодексу принцип рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, яким передбачено забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

- визначений в п. п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Кодексу принцип презумпції правомірності рішень платника податку, згідно якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

- визначений в п. п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 Кодексу принцип соціальної справедливості, яким передбачено установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків;

- визначений в п. п. 4.1.9. п. 4.1. ст. 4 Кодексу принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, тощо.

Будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватись на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Відповідно до п. 267.1.1 п. 267.1. ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році") об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до пп. 267.3.1. п. 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.4. ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 267.6.1 ст. 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Підпунктом 267.6.2 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Відповідно до п. п. 10.1.1. п.10.1 ст. 10 та ст. 265 Податкового кодексу України транспортний податок у складі податку на майно віднесений до місцевих податків.

Питання щодо встановлення податку на майно відповідно до вимог цього Кодексу вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені Податковим кодексом України (п.п. 4.2 , 4.4, 10.4 Кодексу).

Відповідно до п. 12.3. ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Пунктами 12.3.1. - 12.3.4. п. 12.3. ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів визначені в п.12.4. Податкового кодексу України.

Зокрема, до повноважень місцевих рад належить до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду (п. 12.4.3. Кодексу).

Відповідно до п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Разом з цим п. 5 р. XIX "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Отже, безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Відповідно до пункту 13 Методики, Мінекономрозвитку розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Мінімальна заробітна плата на 01.01.2016 року становила 1378 грн. (ст. 8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VIII), отже, обєктом оподаткування є легкові автомобілі, вартість яких перевищує 750 розмірів заробітної плати (тобто понад 1 033 500, 00 грн.)

Апелянтом не надано, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції доказів: чи перевищувала визначена Мінекономрозвитку за Методикою середньоринкова вартість Автомобіля суму 1 033 500 грн..

В свою чергу, представником позивача в судовому засіданні зазначено, що автомобіль марки TOYOTA CAMRY 2012 року випуску, перебував у власності позивача до 08.11.2016 року та був відчужений, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.11.2016 року (а.с.13). Однак, відповідачем винесено податкове повідомлення рішення від 24.06.2016 року та визначено суму податкового зобовязання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за податковий період 2016 рік в сумі 25 000 грн., що суперечить податковому законодавству, адже податковий період 2016 року рахується з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року відповідно до Податкового кодексу України.

Вищевказане податкове повідомлення-рішення позивачем не було отримано, адже відповідач направив його на адресу в м. Києві, де позивач не проживає з листопада 2015 року, що підтверджується копією паспорту позивача та штампів реєстрації (а.с.10). Про існування боргу позивач дізнався лише у вересні 2017 року, коли отримав податкову вимогу стосовно боргу, що підтверджується реєстром Укрпошти.

Крім того, відповідно до розрахунку вартості транспортного засобу на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі станом на 08.12.2017 року середньоринкова вартість транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2012 року випуску, обєм двигуна - 3.5 внутрішнього згорання, бензин становить 457 739, 10 грн., тобто менше ніж 750 розмірів заробітної плати (тобто понад 1 033 500, 00 грн.).

З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи податкового органу про те, що належний позивачу автомобіль коштує понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" є безпідставними, що вказує на необґрунтованість та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та є підставою для його скасування.

Доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (а.с. 56-58) що були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві, - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року по справі № 814/29/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 31 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач: Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.