Справа № 809/517/18
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

01 листопада 2018 року

справа №809/517/18

адміністративне провадження №К/9901/62159/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого – Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників

позивача – Марцина І.В., Галаки О.В. за дов. від 23 жовтня 2018 року №К/18-626,

відповідача – не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у складі судді Григорука О. Б. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у складі колегії суддів Носа С.П., Бруновської Н.В., Попка Я.С. у справі № 809/517/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська енергетична будівельна компанія" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

22 березня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська енергетична будівельна компанія" (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі – податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 грудня 2017 року №, яким застосовано суму штрафних санкцій (штрафів) та або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 568 357 грн 96 коп., № , яким застосовано суму штрафних санкцій (штрафів) та або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 225 733 грн 63 коп. та № , яким застосовано суму штрафних санкцій (штрафів) та або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 17 000 грн, з мотивів безпідставності їх прийняття.

10 травня 2018 року рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26 грудня 2017 року №, у задоволенні в іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суд першої інстанції виходив з безпідставності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення внаслідок недоведення податковим органом складу податкового правопорушення, передбаченого підпунктом «д» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі – Декрет № 15-93), а саме здійснення резидентами і нерезидентами операцій з валютними цінностями, що потребуються одержання ліцензії Національного банку України згідно з пунктом 4 статті 5 Декрету, без одержання такої ліцензії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині, суд першої інстанції виходив з правомірності податкових повідомлень-рішень № та № внаслідок доведення податковим органом факту порушення позивачем строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності за результатами виконання робіт, а також несвоєчасних обов’язкового продажу валюти і подання Звіту за формою 2-ПБ.

23 серпня 2018 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмовлених позовних вимог та прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26 грудня 2017 року № , № . В решті позовних вимог рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року в справі № 809/517/18 залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у відповідній частині, суд апеляційної інстанції вказав на відсутність валютних правопорушень, покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень внаслідок дотримання позивачем строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності за результатами виконання робіт та необхідності застосування загального строку розрахунку в 180 днів. Протиправність застосування штрафних санкцій за несвоєчасні обов’язкові продажі валюти і подання Звіту за формою 2-ПБ судом апеляційної інстанції встановлена з підстав наявності поважних причин цих обов’язків.

24 вересня 2018 року податковим органом до Верховного Суду подано касаційну скаргу, в якій відповідач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», пункту 2 постанов Правління Національного банку України від 14 вересня 2016 року № 386 (далі - Постанова № 386) та від 13 грудня 2016 року № 410 (далі – Постанова № 410), підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93.

Податковий орган обґрунтовує, що труднощі із SWIFT- переказом пов’язані виключно з небажанням позивача сплачувати додаткові 500 крон відповідно до вимог банку, а наявність ухвали про накладення арешту на рахунки Товариства не є поважною причиною несвоєчасного продажу валюти, оскільки ухвала була прийнята після граничного строку такого продажу і не передбачала арешт коштів саме на цьому рахунку.

Щодо несвоєчасного розрахунку позивачем за зовнішньоекономічним контрактом, то податковий орган зазначає, що роботи і послуги – це різні поняття, відтак частина друга статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не застосовується до спірних правовідносин, крім того, відповідач вважає, що необхідно застосовувати скорочений строк розрахунків, встановлений пунктом 2 Постанов № 386 та № 410.

Порушення вимог підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету № 15-93 доводиться у зв’язку з тим, що, на думку податкового органу, судами попередніх інстанцій неправильно визначено правову природу коштів, перерахованих на валютний рахунок платника податків як «повернення застави під податок», а відтак не поширено на них дію обмежень, передбачених підпунктом 4.4 пункту 4 Індивідуальної ліцензії № 159.

У зв’язку із наведеним податковий орган просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

25 вересня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано з Івано-Франківського окружного адміністративного суду справу № 809/517/18.

04 жовтня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив позивача на касаційну скаргу, в якому він спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог та постанову суду апеляційної інстанції, – без змін.

09 жовтня 2018 року справа № 809/517/18 надійшла до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції у частині відповідають.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що у листопаді 2017 року посадовими особами податкового органу проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання ним вимог валютного законодавства за період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтня 2017 року, за результатами якої складено акт від 06 грудня 2017 року за №1345/09-19-14-05/32878418 (далі - акт перевірки).

26 грудня 2017 року на підставі акта перевірки, за наслідком процедури апеляційного адміністративного оскарження та згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України прийнято спірні податкові повідомлення рішення.

Склад податкових правопорушень, покладених в основу прийняття спірних актів індивідуальної дії, доводиться податковим органом за наслідком аналізу дотримання норм валютного законодавства Товариством при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 15 жовтня 2015 року №1/К05.2-П/15, укладеного з нерезидентом - Акціонерним товариством ELTODO (Чеська Республіка) на реалізацію комплексу будівельних об’єктів, загальною вартістю 15 735 467,14 чеських крон.

Перегляд касаційної скарги здійснюється Судом в межах доводів касаційної скарги, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо правовірності податкового повідомлення-рішення від 26 грудня 2017 року №

Податковим повідомленням-рішенням від 26 грудня 2017 року № за порушення підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету № 15-93, відповідно до абзацу першого та третього статті 16 Декрету № 15-93 та пункту 2.2 Постанови Національного банку України від 08 лютого 2000 року № 49 «Про затвердження Положення про валютний контроль» застосовано суму штрафних санкцій (штрафів) та або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 568 357 грн 96 коп.

Склад валютного правопорушення доводиться податковим органом на підставі висновку про перевищення ліміту, встановленого підпунктом 4.4 пункту 4 Індивідуальної ліцензій на суму 507 622 чеських крон внаслідок зарахування на рахунок податків та інших обов’язкових платежів, які повертаються згідно із законодавством Чеської Республіки.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 01 грудня 2016 року Національний банк України видав позивачу індивідуальну ліцензію № 159 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України, за змістом підпункту 4.4 пункту 4 якої визначено право зарахування на рахунок Товариства, серед іншого, податків та інших обов’язкових платежів, що повертаються згідно з законодавством Чеської Республіки у розмірі, що не перевищує протягом дії ліцензії 360 252 чеських крон.

29 червня 2017 року на поточний рахунок Товариства в чеських кронах № /5500, відкритий в «Raiffeisenbank a.s.» (Чеська Республіка) зараховано кошти як «повернення застави під податок» у сумі 867 874 чеських крон, що на думку Національного банку України та податкового органу, призвело до перевищення ліміту по зарахуванню податків та інших обов’язкових платежів, які повертаються згідно із законодавством Чеської Республіки, встановленого підпунктом 4.4 пункту 4 у ліцензії, на суму 507 622 чеських крон.

Встановлюючи відсутність правопорушення, суди попередніх інстанцій висновувалися з того, що сума 867 874 чеських крон складається з утриманих 10 % виручки двох інвойсів від 13 грудня 2016 року за №12201600 на суму 910 902 чеських крон (10 % складає 91 091 чеських крон) та за № 122016002 на суму 7 767 820,72 чеських крон (10 % складає 776 783 чеських крон), є за своєю правовою природою частиною виручки Товариства, а не податком або іншим обов’язковим платежем.

30 червня 1997 року між Урядом України і Урядом Чеської Республіки підписано Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно, яка ратифікована Законом України від 17 березня 1999 року N 503-XIV (далі - Конвенція).

Частиною першою статті 7 Конвенції визначено, що прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується тільки у цій Державі, якщо тільки це підприємство не здійснює комерційної діяльності в другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво.

Відповідно до Закону Чеської Республіки «Про податок на прибуток» №586/1992 параграфу 38е «Гарантування податку», для гарантій сплати податку з оподаткованих доходів платників згідно пункту 17, з яких податок не утримується у формі відрахувань, у відповідності з особливою ставкою податку, особа, виконуюча оплату, перерахування або зарахування оплати на користь платника, зобов’язана не пізніше як у день прийняття до обліку боргу, згідно діючих бухгалтерських правил, вирахувати гарантію податку платників, зазначених у пункту 17, абзац 4, які не є податковими резидентами держави-члена Європейського Союзу та інших держав, які складають Європейський економічний простір, у розмірі 10 % доходів з джерел на території Чеської Республіки.

Розмір суми гарантування сплати податку, а також підставі звільнення Товариства від сплати податку на прибуток за законодавством Чеської Республіки не є спірним у цій справі, контрагент позивача надав суду Звіт від 14 червня 2017 року про відрахування гарантованого податку на оподатковувані доходи згідно абзацу 6 статті 38е Закону №586/1992 «Про податок на прибуток» щодо виконання зобов’язання з відрахування гарантованого податку на оподатковувані доходи, згідно абзаців 1-3 статті 38е Закону «Про податок на прибуток».

При оплаті, переказі або позиці коштів іноземному суб'єкту, походженням з країни, що не входить в ЄС / ЄЕЗ, чеський платник податків повинен утримати 10% з доходу, отриманого з джерел в Чеській Республіці (відповідно до визначення в чеському Податковому кодексі). Сума забезпеченого податку розглядається як аванс на оплату податку іноземного суб'єкта, і може бути зарахована проти остаточного зобов'язання з податку на прибуток, зазначеного в його річній податковій декларації.

Спірним у цій справі є саме правова природа повернутих позивачеві коштів, які, виходячи зі змісту параграфу 38 е Закону Чеської Республіки «Про податок на прибуток» №586/1992 є частиною від доходу іноземного суб'єкта, походженням з країни, що не входить в ЄС / ЄЕЗ, і підлягає поверненню після виконання всіх податкових зобов’язань щодо сплати податку на прибуток.

Відтак, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності повідомлення-рішення від 26 грудня 2017 року № та недоведеності податковим органом складу валютного правопорушення, передбаченого підпунктом «д» пункту 4 статті 5 Декрету № 15-93. З метою встановлення факту наявності валютного правопорушення податковим органом не використано можливості щодо обміну податковою та іншою інформацією з компетентними органами Чеської Республіки, яка передбачена статтею 26 Конвенції.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 26 грудня 2017 року №

Податковим повідомленням-рішенням від 26 грудня 2017 року № за порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР (далі – Закон № 185/94-ВР) застосовано суму штрафних санкцій (штрафів) та або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 225 733 грн 63 коп.

Склад валютного правопорушення доводиться податковим органом на підставі того, що зарахування на валютні рахунки Товариства виручки у загальній сумі 3 695 262,88 чеських крон, отриманої за виконані будівельні роботи на підставі контракту від 15 жовтня 2015 року №1/К 0.5-П/15 відбулося поза встановленим Національним банком України 120-денним строком.

Відповідно частини першої статті 1 Закону № 185/94 виручка резидентів в іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг.

Згідно частини п’ятої статті 1 Закону № 185/94 Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Пунктом першим постанови Правління Національного банку України від 13 грудня 2016 року №410 визначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів. Положеннями пункту 11 Постанови № 410 встановлено, що вона набирає чинності з 16 грудня 2016 року та діє до 16 червня 2017 року в частинні реалізації приписів вимог пунктів 1 та 2 цієї Постанови.

Відповідно до статті 4 Закону № 185/94 порушення резидентами, крім суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що валютна виручка в сумі 3 695 262,88 чеських крон за виконані позивачем роботи за контрактом від 15 жовтня 2015 року № 1/К 0.5-П/15 поступила від акціонерного товариства ELTODO (Чеська Республіка) на рахунок Товариству 24 квітня 2017 року. Граничний строк отримання вказаної валютної виручки за висновком податкового органу становив 05 квітня 2017 року (120 днів з моменту підписання акта виконаних робіт). Податковим органом доводиться, що валютна виручка в сумі 3 695 262,88 чеських крон отримана з порушенням строку на 19 днів.

Відповідно до частини другої статі 1 Закону № 185/94 (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення адміністративних бар’єрів для експорту послуг» від 03 листопада 2016 року № 1724-VIII) вимоги частини першої цієї статті не поширюються на експорт послуг (крім транспортних і страхових), прав інтелектуальної власності, авторських та суміжних прав.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги у цій частині, виходив з того, що на момент надходження валютної виручки на рахунки Товариства частиною другою статті 1 Закону № 185/94 скасовано строки, передбачені для такого зарахування.

Верховний Суд вважає, що оцінюючі спірні правовідносини слід виходити з того, що інші строки, які встановлювались Національним Банком України розповсюджуються виключно на експорт товарів, натомість в межах спірних відносин має місце експорт робіт, стосовно яких застосовуються строки розрахунків, передбачені законом та дотримані позивачем.

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що поняття «послуги» та «роботи» є відмінними за своїм змістовним навантаженням - послуга споживається в момент її надання, а виконання робіт пов’язане із отриманням замовником певного матеріального результату, про що зазначав суд першої інстанції. Дія частини другої статі 1 Закону № 185/94 розповсюджується виключно на експорт послуг (крім транспортних і страхових), прав інтелектуальної власності, авторських та суміжних прав, і не поширюється на експортні роботи.

Суд погоджується також з висновком суду апеляційної інстанції щодо необхідності застосування до означених правовідносин загального строку, встановленого частиною першою статті 1 Закону № 185/94, з підстав того, що Національним банком України встановлено інший (скорочений) строк винятково для розрахунків за товар.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 26 грудня 2017 року №

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення статті 10 Декрету № 15-93 та на підставі пункту 2.8 Постанови НБУ від 08 лютого 2000 року № 49 «Про затвердження Положення про валютний контроль» (далі – Постанова № 49) застосовано суму штрафних санкцій (штрафів) та або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 17 000 грн.

Відповідно до статті 10 Декрету № 15-93 порядок, види, форми і терміни подання звітності резидентами і нерезидентами про їх валютні операції визначаються Національним банком України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, з урахуванням чинного законодавства України.

Пунктом 2.8 Постанови № 49 встановлено відповідальність за несвоєчасне подання, приховування або перекручення встановленої Національним банком звітності про валютні операції (далі - порушення вимог щодо статистичної звітності) у вигляді накладення штрафу в розмірі до 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за всі виявлені факти порушень вимог щодо статистичної звітності протягом періоду, що підлягав перевірці.

Склад валютного правопорушення доводиться податковим органом на підставі висновку про несвоєчасне здійснення обов’язкового продажу валюти, нездійснення обов’язкового продажу валюти, несвоєчасне подання виписки по рахунку за липень 2017 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що представники позивача не заперечують факт несвоєчасного продажу коштів у сумі 2 718 чеських крон, що надійшли 25 травня 2017 року на поточний рахунок №/5500, відкритий в «Raiffeisenbank a.s.» (Чеська Республіка) та 2 718 чеських крон, що надійшли 26 липня 2017 року на поточний рахунок №/5500. Однак, допущення вказаних порушень пояснюють труднощами проходження SWIFT-переказу, оскільки кожного разу необхідне уточнення по кінцевому отримувачу, що коштує 500 чеських крон.

Окрім цього, представники Товариства вказали на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року справа №757/36243/17-к, згідно якої було накладено арешт на грошові кошти, які знаходились на банківському рахунку позивача в Публічному акціонерному товаристві «БТА Банк», що спричинило невчасний продаж вищевказаних коштів та невчасне подання позивачем до Національного банку України на паперових носіях копії банківської виписки за рахунком за липень 2017 року.

Відповідно до пункту 5.3 глави 5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 №485 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі – Положення № 485), власник ліцензії зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня здійснення обов'язкового продажу подати до Департаменту фінансового моніторингу Національного банку засвідчені підписом відповідального працівника та відбитком печатки (штампа) уповноваженого банку, який зазначений у ліцензії, копії документів, що свідчать про здійснення такого продажу, із зазначенням суми проданої іноземної валюти та дати продажу (копії платіжних доручень, заяв про продаж іноземної валюти, виписок про рух коштів на поточному рахунку тощо).

Пункт 6.1 глави 6 Положення №485 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що власник ліцензії (юридична особа/фізична особа – підприємець) зобов’язаний надсилати інформацію про операції за рахунком (першим звітним місяцем є календарний місяць, протягом якого була видана ліцензія) відповідно до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 01 березня 2016 року №129 (звіт за формою №2-ПБ та інші документи, визначені цією формою). Згідно з пунктом п’ятим Пояснень щодо заповнення форми № 2-ПБ додатку 1 до цих Правил операції на рахунках відображаються у звіті за той період, у якому вони проведені за балансом підприємства (організації), небанківської фінансової установи, банку або фізичної особи – підприємця.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначив, що враховує поважність причин таких затримок, а саме існування труднощів проходження SWIFT - переказу (виникнення необхідності уточнення по кінцевому отримувачу, що коштує 500 чеських крон), а також блокування з 12 липня 2017 року згідно ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року (Справа №757/36243/17-к).

Оцінюючі спір у цій частині суди попередніх інстанцій висновувалися на складі валютного правопорушення та по різному його оцінили, натомість вбачається необхідним оцінити повноваження (компетенцію) податкового органу щодо застосування штрафу спірним податковим повідомленням-рішенням, правозастосування якого належить Національному банку України та його територіальним управлінням на місцях з огляду на аналіз норм, покладених в основу його застосування. Разом із тим суд апеляційної інстанції спір по суті виріши вірно.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі № 809/517/18 в частині залишеній без змін судом апеляційної інстанції - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер