Справа № 564/219/18
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1407/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року у справі № 564/219/18 (рішення ухвалене у м. Костопіль судом у складі головуючого судді Олійника П. В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову інспектора управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції від 01 лютого 2018 року серії ВР № 263419 в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною пятою статті 122 Кодексу про адміністративні правопорушення України (далі КУпАП).

Позовні вимоги обґрунтовував посиланням на те, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності за частиною пятою статті 122 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн, оскільки він не вчиняв вказаного адміністративного правопорушення.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною пятою статті 122 КУпАП і таке підтверджується належними у справі доказами, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаною статтею КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Оскільки від учасників справи не надходило клопотань про розгляд справи за їх участю, суд відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, 01 лютого 2018 року інспектором управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції було винесено постанову ВР № 263419 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Вказаною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною пятою статті 122 КУпАП і накладено на нього штраф у розмірі 1020 грн.

У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 01 лютого 2018 року о 13:40 год. в м. Києві по вул. Володимирській 40, здійснив стоянку на місці, яке позначене дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки», з додатковим знаком 7.17 (особи з інвалідністю), чим порушив пункт 8.1. ПДР України.

Не погодившись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною пятою статті 122 КУпАП не доведена наявними у справі доказами.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.

Адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Відповідно до частини пятої статті 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

Підпунктом 1.3 пункту 1 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно пункту 8.4 «г» Правил дорожнього руху дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи. Зокрема, таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до пункту 7.17 розділу 33 Правил дорожнього руху табличка до дорожнього знаку 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

В свою чергу, згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі передбачені статтею 122 КУпАП.

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина 2 статті 33 КУпАП).

Згідно зі статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Із відеозапису з персональної нагрудної відеокамери інспектора поліції видно, що ОСОБА_1 здійснив стоянку транспортного засобу на місці, на якому дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною пятою статті 122 КУпАП.

Окрім цього, під час складання постанови ОСОБА_1 визнав допущене ним порушення та не оспорював його, надавши відповідні письмові пояснення.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідач правомірно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною пятою статті 122 КУпАП, а висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 за частиною пятою статті 122 КУпАП є помилковими.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 317, 318, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року у справі № 564/219/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4