Справа № П/811/1095/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2018 року

Київ

справа №П/811/1095/17

адміністративне провадження №К/9901/47959/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року (суддя Р.І. Брегей) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року (судді: Н.П. Баранник (головуючий), Н.І. Малиш, А.А. Щербак) у справі № П/811/1095/17 за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області до Селянського фермерського господарства «Зіньковський Леонід Петрович», Товариства з обмеженою відповідальністю «КІК-АГРО» про визнання недійсним договору та інших документів,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі – позивач, контролюючий орган, ГУ ДФС у Кіровоградській області) звернулось до суду з позовом до Селянського фермерського господарства «Зіньковський Леонід Петрович» (далі – відповідач-1, СФГ «Зіньковський Леонід Петрович»), Товариства з обмеженою відповідальністю «КІК-АГРО» (далі – відповідач-2, ТОВ «КІК-АГРО») про визнання недійсним договору відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 2 від 26 листопада 2010 року укладеного між СФГ «Зіньковський Леонід Петрович» та ТОВ «КІК-АГРО» та інших документів, які пов'язанні з його виконанням, які складались упродовж 2014-2015 років.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, залишено без розгляду адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на підставі частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом першої інстанції).

3. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що ГУ ДФС у Кіровоградській області звернулось до суду з позовом із пропуском встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент звернення позивача з адміністративним позовом до суду першої інстанції) шестимісячного строку звернення до адміністративного суду суб’єкта владних повноважень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ГУ ДФС у Кіровоградській області у повному обсязі.

5. У касаційній скарзі позивач посилається на необґрунтованість спірних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, необ’єктивний аналіз судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та оцінку поданих доказів, а також на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішення не було враховано положення абзацу 2 частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент звернення позивача з адміністративним позовом до суду першої інстанції), а також того, що контролюючим органом не був пропущений строк на звернення із адміністративним позовом до суду, оскільки позивачем проводилась експертиза оскаржуваного договору та документів пов’язаних з ним результати якої стали відомі лише у травні 2017 року, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованих висновків та прийняли рішення з порушенням норм процесуального права.

6. Представником відповідачів – адвокатом Поповичем П.О. було надіслало відзив на касаційну скаргу, в якому він вказує на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

7. Касаційний розгляд справи проведено у судовому засіданні без повідомлення сторін, відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у березні 2016 року посадовими особами контролюючого органу була проведена планова перевірка діяльності СФГ «Зіньковський Леонід Петрович», за наслідками якої 8 квітня 2016 року було складено акт № 16/11-28-14-01/31493024, в якому зазначені виявлені порушення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючим органом досліджувався,зокрема, правочин, який було укладено з ТОВ «КІК-АГРО» 26 листопада 2010 року, та інші документи які пов'язанні з його виконанням, які складались упродовж 2014-2015 років. На підставі вказаного акту перевірки позивачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 22 квітня 2016 року за № , № , № , які СФГ «Зіньковський Леонід Петрович» були оскаржені в судовому порядку. За наслідками оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень контролюючого органу постановою Кіроворадського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у справі № П/811/877/16 (набрала законної сили 19 квітня 2017 року), адміністративний позов СФГ «Зіньковський Леонід Петрович» задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 22 квітня 2016 року за № , № , № .

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

9. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент звернення позивача з адміністративним позовом до суду першої інстанції):

9.1. Частини перша, друга статті 99.

Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183-2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб'єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

9.2. Стаття 100.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

10. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судами першої та апеляційної інстанцій):

10.1. Частина третя статті 123.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Приписи частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом першої та апеляційної інстанцій) є імперативними та зобов’язують суд, у разі якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, залишити таку позовну заяву без розгляду.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

12. Доводи контролюючого органу щодо того, що ним не було пропущено шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент звернення позивача з адміністративним позовом до суду першої інстанції), враховуючи те, що позивач дізнався про результати експертизи договору відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 2 від 26 листопада 2010 року укладеного між СФГ «Зіньковський Леонід Петрович» та ТОВ «КІК-АГРО» та інших документів, які пов'язанні з його виконанням та складались упродовж 2014-2015 років, лише у травні 2017 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як обґрунтовано зазначили суди попередніх інстанцій, ГУ ДФС у Кіровоградській області про вказаний договір відповідального зберігання сільськогосподарської продукції було відомо ще 8 квітня 2016 року, під час проведення планової перевірки діяльності СФГ «Зіньковський Леонід Петрович» та зафіксовано контролюючим органом в акті перевірки № 16/11-28-14-01/31493024 від 08.04.2018, що підтверджено відповідними матеріалами справи.

13. Крім того, колегія суддів зазначає, що контролюючим органом був пропущений значний строк на звернення до адміністративного суду, а саме – з дня виникнення підстав, що давали суб’єкту владних повноважень право на пред’явлення передбачених законом вимог (8 квітня 2016 року) та до моменту звернення позивача з адміністративним позовом до суду першої інстанції (27 червня 2017 року). Також колегія суддів зазначає, що позивачем до судів першої та апеляційної інстанції не було подано відповідних заяв/клопотань та не було надано жодних належних доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення з позовною заявою до адміністративного суду встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом першої інстанції).

14. Таким чином, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем було пропущено строк на звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент звернення позивача з адміністративним позовом до суду першої інстанції).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

15. Враховуючи положення частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом першої та апеляційної інстанцій) колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року слід залишити без задоволення.

16. Відповідно до пункту 1 частини першої статі 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

17. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статі 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі № П/811/1095/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду