Справа № 711/5180/18
Суддя: Позарецька С. М.
Дата ухвалення: 2018-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5180/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Черкаській області, Управління патрульної поліції в Черкаській області в особі Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ НП в Черкаській області, Управління ПП в Черкаській області в особі Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВР №094571 від 16.06.2018 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 та ч.1 ст.126 КУпАП, тобто за порушення п.19.2 та п.2.1 а) Правил дорожнього руху України і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн.

З винесеною постановою позивач не згоден, оскільки ПДР він не порушував; дії інспектора щодо розгляду справи і винесення постанови серія ВР №094571 є протиправними; постанова від 16.06.2018р. не відображає дійсних обставин, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Так, зазначено, що 16.06.2018р., рухаючись на власному автомобілі по вул. Смілянська в м.Черкаси, його обігнала патрульна машина, після чого його було зупинено інспектором поліції, який підійшовши до транспортного засобу, звернувся із вимогою передати реєстраційні документи на автомобіль та посвідчення. Позивачем були пред»явлені реєстраційні документи та посвідчення. Між тим, оскільки позивачеві не було повідомлено причину зупинки, він не передав інспектору посвідчення. Лише із тексту постанови, що була надана інспектором для підпису, він дізнався, що причина зупинки автомобіля це рух з ввімкненим дальнім світлом, на що позивач заявив, що в нього ввімкнене ближнє світло, в автомобілі на панелі приладів не відображається, що він рухався з дальнім світлом. Крім того, жоден з водіїв зустрічного транспортного засобу не показав потребу в перемиканні світла його автомобіля. На прохання позивача, інспектором не були надані докази вчиненого правопорушення.

Позивач вказує, що постанову від 16.06.2018 року він отримав і, відповідно надав письмові пояснення з цього приводу.

Крім того, вважає, що інспектор не мав права виносити постанову без складання відповідного протоколу, постанова зафіксована не в автоматичному режимі; інспектор не мав права притягувати позивача до адміністративної відповідальності без доказів та без з»ясування усіх обставин справи; позивача було позбавлено можливості належного захисту та ознайомлення з матеріалами; інспектором проігноровані вимоги ст. 33 КУпАП, розгляд справи відбувся на місці зупинки транспорту, що унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП та ст. 279 КУпАП; розгляд справи та складання постанови проводилось без участі позивача.

Таким чином, позивач просить суд, - постанову про накладення адміністративного стягнення серія ВР №094571 від 16.06.2018 року про накладення стягнення за ч.1 ст. 126 та ч.2 ст. 122 КУпАП в розмірі 425грн. скасувати; провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 02.07.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, визначено проведення розгляду справи у позовному провадженні з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 11 КАСУ, розгляд справи призначено у відкрите судове засідання з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив доводи, що викладені в позовній заяві та просив її задовольнити. Також пояснив, що 16.06.2018р. близько 21-40 він, керуючи належним йому транспортним засобом та, рухаючись по вул. Смілянська в м. Черкаси, був зупинений патрульними поліції, які їхали на службовому автомобілі. До нього підійшов працівник поліції у форменому одягу, представився і почав питати про ручник, який колір світла ввімкнений дальній чи ближній. Позивач відповів, що дальній, хоча так він пошуткував, а насправді, - увімкнене було ближнє світло ТЗ. Тоді працівник поліції повідомив, що він (позивач) порушив ПДР, тобто рухався з дальнім світлом, хоча це не відповідало дійсності. При цьому, позивач вів розмову з інспектором не виходячи з автомобіля. Зазначив, що на автомобілі не було ввімкнене дальнє світло, але сказавши про це інспектору, він таким чином пошуткував. Також позивач просив інспектора надати докази свого порушення ПДР, оскільки таких доказів йому не було надано, то він і не представив інспектору водійські права та реєстраційні документи на автомобіль. Згодом водійські права він показав інспектору, тримаючи їх в своїх руках, знаходячись в салоні автомобіля. Інспектор виніс постанову, яку позивач не хотів отримувати, але отримав, про що розписався і надав свої письмові пояснення. Вважає, що за Правилами дорожнього руху в Україні не заборонено їхати з ввімкненим дальнім світлом фар, а лише рекомендовано не засліпляти тих водіїв, що їдуть на зустріч. Жоден з водіїв, які керували іншими транспортними засобами, не відреагували на те, щоб він переключив світло фар свого ТЗ. Крім того, вказав, що відсутні докази порушенням ним п.19.2 ПДР; причини зупинки йому не були повідомлені; його не було ознайомлено з матеріалами справи не було забезпечено захисника.

В судове засідання відповідач ГУ НП України в Черкаській області не з»явився, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомлено, відзив на позов надано не було.

В судове засідання не з»явився відповідач ОСОБА_4 патрульної поліції в Черкаській області в особі Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 Між тим, до суду надано відзив на позов, за яким інспектор просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що 16.06.2018 року о 21-55 він ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку, шляхом патрулювання на службовому автомобілі та виконував службові обов»язки, відповідно до повноважень, передбачених ЗУ «Про Національну поліцію». Він побачив, що водій транспортного засобу н/з НОМЕР_1 по вул. Смілянська, 83 в м. Черкаси, керував автомобілем з увімкненим дальнім світлом фар та не перемкнув на ближнє не менше як за 250м до автомобіля, який рухався в попутному напрямку, чим засліпив даного водія, і таким чином порушив п.19.2 ПДР України.

Зупинивши водія (позивача по справі), який керував автомобілем, представився і проінформував про зазначене порушення ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП. Потім, він (інспектор) оголосив законні вимоги щодо пред»явлення посвідчення водія, однак водій на вимогу поліцейського не пред»явив для перевірки посвідчення водія на право керування ТЗ категорії «В», чим порушив п.2.4 а) ПДР. Також інспектором, відповідно до вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП було здійснено розгляд справи про адмінправопорушення, були роз»яснені права та обов»язки особи, яка притягається до адмінвідповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП. Розглянувши справу за кількома адмінправопорушеннями, з врахуванням положень ст.ст. 258, 283, 33, 251, 252 КУпАП ним була винесена постанова серія ВР №094571 за ст. 122 ч.2 та ч.1 ст. 126 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн. З даним рішенням було ознайомлено позивача та вручено йому постанову під розписку. Крім того, позивачеві були роз»яснені норми щодо порядку виконання постанови та оскарження. Також відповідач вважає, що він мав право виносити постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу, а тому діяв згідно із нормами Конституції України та діючого законодавства.

Заслухавши пояснення позивача та враховуючи доводи відзиву відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, переглянувши диск з відеозаписами, що наданий до суду відповідачем (та отриманий позивачем), суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що 16.06.2018 року інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 винесено постанову серії ВР №094571 про визнання винуватим та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі, - відносно ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00коп., за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме, - за те, що останній 16.06.2018 року о 21-55 керував транспортним засобом н/з НОМЕР_1 та рухався по вул.Смілянська, 83 в м. Черкаси з увімкненим дальнім світлом фар та не перемкнув на ближнє не менш як за 250м до автомобіля, який рухався в попутному напрямку, чим засліпив даного водія і, таким чином, порушив п.19.2 ПДР України, а також за те, що ОСОБА_1 на законні вимоги поліцейського не пред»явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії «В», чим порушив п.2.4 а) ПДР.

Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів, зокрема, - за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Відповідно до п.19.2 Правил дорожнього руху України, дальнє світло слід перемикати на ближнє не менш як за 250 м до зустрічного транспортного засобу, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку. Світло необхідно перемикати і на більшій відстані, якщо водій зустрічного транспортного засобу періодичним перемиканням світла фар покаже потребу в цьому.

Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до п.2.1 а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Також, як передбачено п.2.4.а) ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред»явити для перевірки документи, зазначеноі в пункті 2.1 цих Правил.

Крім того, під час розгляду справи встановлено, що транспортний засіб автомобіль марки RENAULT FLUENCE, 2012 р. випуску, н/з СА 1847ВН на праві власності належить ОСОБА_1 Також позивачем долучено до позову посвідчення водія серія САВ 045146 категорія «В».

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обовязки і відповідальність субєктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, обєднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобовязані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.1 зазначених правил встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п.п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобовязаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Крім того, згідно із п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, в т.ч. передбачене ч.2 ст. 122, ст. 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Відповідно до положень п. 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч.2 ст.122, ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

При цьому, в даному випадку судом враховуються норми статті 283 КУпАП в редакції, чинній станом на час події, яка мала місце 16.06.2018 року.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення правопорушення. При цьому, не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення, зобовязана: встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність; дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Як передбачено статтею 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як передбачено ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши наявні докази, суд вважає, що відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, тобто порушення ним п.19.2 Правил дорожнього руху України.

Отже, враховуючи норми пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, наявні обставини, які виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення і провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП підлягає закриттю у зв»язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні, крім дослідження письмових доказів по справі, було переглянуто відеозаписи (№№ 1, 2, 3, 4 на диску), що надані відповідачем інспектором Паршуком І.А. Слід зазначити, що обставини, які викладені позивачем як у позові, так і в судовому засіданні, спростовуються відповідачем належними та допустимими доказами. Зокрема, при огляді відеозапису під №1 вбачається, що працівниками патрульної поліції повідомлено ОСОБА_1 причини його зупинки, роз»яснені норми чинного законодавства, в т.ч. п.19.2 ПДР, а також повідомлено, що здійснюється відеоспостереження, відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію». ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано та висунуто вимогу щодо надання документів, - посвідчення водія та реєстраційних документів на ТЗ із зазначенням п.2.1 та п.2.4 ПДР України з метою перевірки, чи має право керування ТЗ водій, для розгляду справи про адмінправопорушення, встановлення особи тощо. Також працівником поліції було пред»явлене службове посвідчення ОСОБА_1, з яким він ознайомився. При цьому, водій на неодноразові вимоги працівника поліції та протягом тривалого часу близько години, відповідні документи не пред»явив. На відео вбачається марка транспортного засобу, його номерний знак, які належать позивачеві та сам водій ОСОБА_1, який постійно перебував за кермом автомобіля.

Слід зазначити, що в судовому засіданні позивач погодився, що події, зображення з відезапису відповідають тим подіям, учасником яких він був 16.06.2018 року, про що зазначено у постанові серія ВР №094571.

Крім того, як з відеозапису, так і з даних постанови від 16.06.2018 року вбачається, що особа власника та водія транспортного засобу н/з НОМЕР_1 була встановлена працівниками поліції, відповідно до даних бази «Армор». Також, слід зазначити, що як вбачається з відеозапису під №2, на чергову пропозицію працівника поліції представитися, водій, як згодом з»ясувалось ОСОБА_1, повідомив, що його звати «Алік», а потім вказав, що його звати : «ОСОБА_5, 1787 року народження…». Крім того, водій зазначив, що документи він надавати не буде, оскільки йому не пояснена причина його зупинення і не надані докази вчинення ним правопорушення.

Відповідно до частини 1 пункту 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, - у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Для виконання поліцейськими покладених на них обов»язків, їм надається право відповідно до законодавства зупиняти і перевіряти у водіїв ТЗ документи, перелік яких наведено у п.2.1 ПДР. Водій повинен пред»явити їх для ознайомлення, тобто співробітник поліції повинен мати змогу роздивитися особисті дані водія і технічні дані ТЗ. В даному випадку, водієм ОСОБА_1 відповідні документи не були пред»явлені працівникові поліції, незважаючи на неодноразові вимоги та пропозиції, за що останнім правомірно, відповідно до вимог діючого законодавства проведено розгляд адмінстративної справи, із роз»ясненням прав особі, яка притягується до адміністративної відповідальності та винесено постанову від 16.06.2018р. про притягнення водія до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП. Крім того, як вбачається з відеозапису, інспектором були роз»яснені водієві порядок виконання постанови та строки її оскарження. Слід зазначити, що працівник поліції вважав, що ОСОБА_1 порушив п.19.2 ПДР, за що передбачена адмінвідповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП, про що повідомив водієві ОСОБА_1 Слід зазначити, що й сам водій не був позбавлений права і можливості надати або зазначити свої докази, якими б він спростовував доводи працівника поліції.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обовязку доведення, суд прийшов до висновку про доведеність провини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, а тому не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він не порушував ПДР України п.п. 2.1 а) та 2.4 а). На думку суду, відповідачем Управлінням ПП у Черкаській області в особі інспектора Паршука І.А., як субєктом владних повноважень, повністю доведено факт вчинення позивачем такого правопорушення та надано беззаперечні та неспростовні докази цього.

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення, позивачеві, в порушення вимог ст. 279 КУпАП, працівниками поліції не було розяснено прав та обовязків, оскільки це спростовується даними відеозапису, який фіксував факт розгляду адміністративної справи та складання/винесення постанови, поведінку водія ОСОБА_1, надані ним як усні, так і письмові пояснення та весь процес оформлення адміністративного правопорушення, які досліджені судом, шляхом перегляду, під час вирішення даного спору в судовому засіданні.

ОСОБА_1 була оголошена постанова, яка ним отримана, про що свідчить його особистий підпис.

Щодо обєктивної сторони адміністративного правопорушення, характерними є ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), їх шкідливі наслідки, причинний звязок між діяннями і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку. Основною і обовязковою ознакою обєктивної сторони є протиправне діяння, відсутність якого виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення. Всі інші ознаки мають факультативний характер.

Як вбачається з постанови серії ВР №094571 від 16.06.2018 року про адміністративні правопорушення та з відеозапису, - обєктивна сторона вчиненого позивачем правопорушення полягає у порушенні ним п.п.2.1 а) та 2.4 а) ПДР, за що встановлена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладанні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що обтяжують і помякшують відповідальність, а згідно із ст. 280 КУпАП, посадова особа, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязана зясувати, чи є обставини, що помякшують або обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Під час розгляду справи встановлено, що стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн.00 коп., яке накладено на ОСОБА_1 відповідає санкції ч.1 ст. 126 КУпАП, а тому підстав для скасування постанови від 16.06.2018р. в цій частині та закриття провадження, немає. Також слід зазначити, що доводи позивача про те, що йому після винесення постанови було надано можливість й далі керувати ТЗ, а тому, це, як він вважає, свідчить про відсутність підстав вважати, що він порушив ПДР, є безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом не було встановлено підстав, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, що стосуються тимчасового затримання транспортних засобів.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, судом не встановлено будь-яких порушень вимог закону при розгляді справи та винесенні постанови ВР № 094571 від 16.06.2018 року, оскільки міститься логічний виклад обставин вчиненого правопорушення, зокрема, - у ній зазначено, коли, де і ким вчинено правопорушення, викладено суть його вчинення, норми законодавства, які порушені, дотримано інші вимоги, встановлені ст. 283 КпАП України в редакції, що була чинна на час події, що свідчить про те, що оскаржувана постанова в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП є законною та порушень з боку інспектора патрульної поліції щодо розгляду справи та винесення постанови про адміністративне правопорушення, судом не вбачається. При цьому, суд виходить з того, що відповідач під час виявлення, фіксування правопорушення, розгляду справи та складання постанови про притягнення позивача до відповідальності діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Крім того, не підлягають до задоволення позовні вимоги, заявлені до відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Черкаській області, оскільки позовна заява не містить жодних обставин та зазначення доказів і не були вони наведені позивачем в судовому засіданні про порушення прав та інтересів позивача цим відповідачем.

Слід зазначити, що враховуючи єдність судової практики суду першої інстанції із практикою вищестоящих судів, дане судове рішення винесене з врахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду (справа №660/575/16-а) від 31 січня 2018р., постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018р. у справі №368/750/17, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.01.2017р. (справа №К/800/671/17).

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ЗУ «Про Національну поліцію», ст. ст.9, 33, 36, 122, 126, 251, 222, 252, 256, 247, 258, 276, 279, 280, 283, 288, 293 КУпАП, ст.ст.2, 6, 8, 9, 19, 20, 25, 77, 286, 227, 228, 241-246, 268-269, 294, 295 КАС України, Правилами дорожнього руху України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії № ВР №094571 від 16.06.2018 року, винесену інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, 02.08.1983р. народження (прож. ІНФОРМАЦІЯ_1, код відсутній, паспорт серія НС №696485) за ч.2 ст. 122 КУпАП, - скасувати і провадження по даній адміністративній справі (постанова серія ВР №094571 від 16.06.2018 року) в цій частині закрити.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАСУ, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складений 30 жовтня 2018року.

Головуючий: ОСОБА_6