Справа № 201/8972/18
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 201/8972/18
провадження 2а/201/208/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровський області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 серпня 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача старшого інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровський області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі. Позивач в своєму позові посилається на те, що 03 травня 2018 року старшим інспектором ВБДР УПП ОСОБА_2 винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 3 ст. 140 КУпАПП (про не вжиття заходів щодо огородження та позначення дорожніми знаками місця проведення робіт) і накладено штраф в розмірі 680 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки хоча він як майстер ділянки проводив ремонтні роботи, але не на дорозі чи проїзній частині, неполадки відремонтував, заходи безпеки приймав, діяв без порушення правил робіт і паркування, руху по належній смузі чи відповідно до дорожнього знаку та дорожнього руху, світлофору, обгону, ближнього світла фар та інш., постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної дорожньої обстановки, автомобіль інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупиняв і не оглядав, постанову йому не вручив і складав її невідомо коли і де, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, місце розгляду правопорушення вказане не вірно, про постанову інспектор йому нічого не сказав, не склав відразу і він дізнався про неї лише в серпні. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив поновити строк на оскарження цієї постанови і її скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач старший інспектор ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту ПП ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним, на думку суду, позовні вимоги не визнав, надали письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час інспектором дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку майстра ОСОБА_1, в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з розясненням її змісту йому, постанова вручена. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 140 КУпАПП та накладенню штрафу в розмірі 680 грн. обґрунтована. Вважають вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено. Вважають, що все інспектором зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Просили справу розглянути без їх участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 205 КАС України.

Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У судовому засіданні встановлено, що, як вказано в постанові, 03 травня 2018 року о 13 годині 15 хвилин старшим інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_2 було зафіксовано і помічено, що в місті Дніпро по вул. Січових Стрільців, 2 майстер ПАО Дніпрогаз ОСОБА_1, будучи посадовою особою, відповідаючою за проведення аварійних дорожніх робіт не вжив заходів щодо огородження та позначення відповідними дорожніми знаками місця проведення робіт у повному обсязі, чим порушив вимоги п. 1.5 ПДР України. Стосовно вказаного майстра позивача ОСОБА_1 складено постанову АР № 790744 від 03 травня 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 140 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 680 грн., вказану постанову про адміністративне правопорушення відразу в той же день не було вручено позивачу як порушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення з поважної причини, оскільки позивач не відразу отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін (з урахуванням отримання інформації про постанову) звернувся з позовом до суду (безпосередньо), не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

У тексті постанови зазначено, що начебто 03 травня 2018 року о 13 годині 15 хвилин в місті Дніпро по вул. Січових Стрільців, 2 майстер ПАО Дніпрогаз ОСОБА_1, будучи посадовою особою, відповідаючою за проведення аварійних дорожніх робіт не вжив заходів щодо огородження та позначення відповідними дорожніми знаками місця проведення робіт у повному обсязі, чим порушив вимоги п. 1.5 ПДР України. Стосовно вказаного майстра позивача ОСОБА_1 складено постанову АР № 790744 від 03 травня 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 140 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 680 грн..

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було зясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи. Істотне значення має та обставина, що у вказаний в постанові інспектором день і час позивач як майстер ПАТ Дніпрогаз 03 травня 2018 року дійсно знаходився на роботі, за дорученням диспетчерської аварійної служби згідно заявки № 142 він з бригадою дійсно усували тимчасову поломку через витік газу біля будинку № 2 по вул. Січових стрільців, але вони не проводили роботи на проїзній частині дороги, їх дії і робота взагалі ніяким чином не торкалися дорожнього руху, руху транспорту чи пішоходів; локалізація і ліквідація аварії відбулися швидко і вони повернули в попереднє становище ту ділянку, де працювали (до речі витік газу дійсно був і через професійні дії позивача і його бригади аварія ліквідована). Отже аварійні роботи проводилися на підставі і в порядку, визначеному законодавством.

До нього під час виконання аварійних робіт дійсно підходив відповідач, перевірив документи, зясував характер і обсяг робіт, ніяких претензій не висловив і поїхав; про постанову нічого не казав і, тим більше, не складав її та не вручив її позивачу.

У зазначеній постанові від 03 травня 2018 року не зазначено, не зясовано і взагалі немає посилань на те, чи зобовязаний саме позивач встановлювати ті дорожні і огороджувальні знаки, чи входить це до його обовязків під час виконання своїх функціональних обовязків та під час аварійних робіт; можливо це повинна робити служба техніки безпеки Дніпрогазу, спеціальна дорожна служба, зміна яка готує роботи і потім приводить все до первісного стану, відповідальна конкретна особа (а не просто керівник) бригади чи зміни або інш. Особа не може бути притягнута до відповідальності за те, що вона не повинна робити за своїми трудовими чи посадовими обовязками.

В оскаржуваній постанові не зазначено, чи правильно було припарковано автомобіль аварійної бригади в той день під час виконання аварійних робіт, чи спричинило це (аварійні роботи) якісь наслідки, чи може була створена аварійна ситуація з пішоходами чи інш. (тобто не вказано точно або хоча б приблизно суть і обєктивна сторона правопорушення), це в самій постанові не відображено хто що конкретно робив, куди та як їхав, які саме знаки не виставив, пояснення на місці від порушника ніхто не відбирав, додатків до постанови немає, належних доказів про інше суду не надано, взагалі не вказано про якесь порушення і його суть. Тобто порушено принцип юридичної визначеності, а отже і права позивача. Постанова інспектора є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: в даній постанові під час встановлення обставин для повного та всебічного розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 280 КУпАП у постанові немає даних чи були свідки правопорушення, дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові (сам характер порушення ПДР і його обставини, про які йде мова, говорить про неможливість його вчинення без свідків або доказів вище викладеного). У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних свідків грубо протирічить вищезазначеним нормам та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. В постанові навіть не вказано куди та звідки їхав позивач, з ким і на якому автомобілі, яким складом бригади чи зміни, що саме робив чи повинен був зробити (конкретно) і не зробив та інш., чи була ввімкнена на автомобілі аварійна сигналізація і чому, тобто взагалі не зазначена обєктивна сторона правопорушення в цій частині. Взагалі суть правопорушення і обєктивна сторона скоєного не тільки не розяснені порушнику, але і не розписані в постанові і не зрозумілі з пояснень і заперечень проти позову.

Крім того, обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не порушував вимог вказаного інспектором поліції пункту ПДР України: виконуючи аварійні роботи по усуненню аварії з газом проводив ці роботи у відповідності до вимог закону про це, надавав витребовувані документи в передбаченому законом порядку.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 140 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги ПДР, і був переконаний, що виконує свої обовязки правильно по усуненню аварії не на проїзній частині дороги і взагалі не на дорозі в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших учасників дорожнього руху, документи надавав, не рухався по тротуару.

В постанові не зрозуміло і інспектором не відображено який штраф і за яке порушення накладено на позивача, не вказано чому саме так і як індивідуалізоване покарання та інш..

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав субєктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність субєкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором УПП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанову АР № 790744 від 03 травня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 140 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому її слід скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серії АР № 790744 від 03 травня 2018 року про накладання адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Постанову серії АР № 790744 від 03 травня 2018 року, винесену старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровський області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 140 КУпАП скасувати.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржене в Третій апеляційний адміністративний суд протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295-297 КАС України.

Суддя -