Справа № 802/1514/18-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1514/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

24 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та зобов'язання виплатити ОСОБА_2 суму перерахованої пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 51159,65 грн.; визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та зобов'язання виплатити ОСОБА_2 суму компенсації за втрату частини доходів, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ, постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року № 159, у зв'язку з порушенням Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області строків виплати перерахованої пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що застосування розстрочки виплати пенсії відповідно до постанови КМУ №103 є протиправним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про те, що Пенсійним фондом України сформовано потребу в бюджетних коштах, необхідних для проведення перерахунку пенсій особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ (міліції). Крім того, відповідач вказує на те, що сума перерахованої та сплаченої на виконання рішення суду пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом №2050.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.12.2017 року у справі № 129/2878/17 зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (в редакції чинній станом 01 січня 2016 року), починаючи з 01 січня 2016 року з виплатою недоплачених коштів без обмеження будь-яким строком з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

02 квітня 2018 року позивач звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації, в якому просив проінформувати його про хід та результати виконання вказаного рішення Гайсинського районного суду Вінницької області у справі № 129/2878/17.

Листом від 17 квітня 2018 року № 1180/С - 12, відповідач проінформував позивача, що сума перерахованої пенсії 51159,65 грн. буде йому виплачуватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року (далі - Постанова КМУ № 103), а саме:

-з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 рік - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року;

-з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 рік та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Не погодившись з діями відповідача щодо розстрочення виплати перерахованої пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вичерпав усіх засобів юридичного захисту на виконання рішення суду від 29.12.2017 року. При цьому, зважаючи на відсутність виплати перерахованої пенсії, підстави для виплати позивачу компенсації за порушення строків виплати перерахованої пенсії відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.12.2018 року у справі № 129/2878/17 зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (в редакції чинній станом 01 січня 2016 року), починаючи з 01 січня 2016 року з виплатою недоплачених коштів без обмеження будь-яким строком з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

На виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області відповідачем здійснено перерахунок його пенсії в сумі 51159,65 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, однак вказана сума йому не виплачена.

Таким чином, рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.12.2018 року у справі № 129/2878/17 визнано право позивача на перерахунок і виплату пенсії. Водночас, вказане рішення виконано відповідачем не в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч.2 ст. 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на Постанову КМУ № 103, оскільки порядок виконання судових рішень в адміністративних справах визначається Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, позивач не позбавлений можливості звернутися до органів державної виконавчої служби для примусового виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.12.2018 року у разі його невиконання відповідачем в добровільному порядку.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не вичерпав усіх засобів юридичного захисту на виконання рішення суду від 29.12.2017 року і вважає, що підстави для повторного зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_2 пенсії в сумі 51159,65 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року відсутні.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про наявність підстав для виплати позивачу компенсації за втрату частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати пенсії, колегія суддів виходить з настуаного.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, Закон №2050-ІІІ пов'язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Зважаючи на те, що станом на момент звернення позивача до суду з цим позовом сума нарахованої пенсії в розмірі 51159,65 грн. позивачу не виплачена, колегія суддів вважає, що підстави для зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_2 суму компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області строків виплати перерахованої пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року відсутні.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу відповідач зазначає про те, що сума перерахованої та сплаченої пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Таким чином, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Виходячи з вищенаведеного, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 року в справі №522/5664/17.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що сума перерахованої та сплаченої пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року слід залишити без змін

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена та підписана 24 вересня 2018 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.